У х в а л а
9 серпня 2024 року
м. Київ
Справа № 754/3143/23
Провадження № 61-10563ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивачка), інтереси якої представляє адвокат Гудз Роксолана Андріївна (далі - адвокат), на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року 
у справі за позовом позивачки до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і стягнення страхового відшкодування та
в с т а н о в и в:
1.           У березні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача 17 676,58 грн страхового відшкодування витрат на лікування, 7 191,70 грн пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), 431,50 грн як три відсотки річних, 1 651,07 грн інфляційних втрат, 6 500,00 грн витрат на надання професійної правничої допомоги.
2.           18 липня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позовні вимоги. 
3.           1 травня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про відмову в задоволенні позову.
4.           18 червня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивачки на постанову Київського апеляційного суду від 1 травня 2024 року (провадження № 61-8193ск24). Мотивував тим, що оскільки ціна позову у справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то постанову не можна оскаржити у касаційному порядку.
5.           10 липня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв додаткову постанову, згідно з якою стягнув із позивачки на користь відповідача 8 000,00 грн судових витрат за розгляд справи у Деснянському районному суді м. Києва та 6 000,00 грн судових витрат за розгляд справи у Київському апеляційному суді. Мотивував тим, що час, необхідий для вчинення процесуальних дій адвокатом відповідача, який надав професійну правничу допомогу, й обсяг фактично виконаної адвокатом роботи співмірний заявленому розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
6.           19 липня 2024 року адвокат в інтересах позивачки подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначену додаткову постанову й ухвалити нове судове рішення - про відмову в задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення.
7.           Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
7.1.       Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
7.2.       Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
7.3.       Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
7.4.       Предметом спору є стягнення страхового відшкодування, пені із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Ціна позову становить 26 950,85 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірівпрожиткового мінімуму для працездатних осіб (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2024 року у справі № 953/1895/23 (провадження № 61-8193ск24)).
7.5.       Адвокат зазначила, що касаційна скарга має виняткове значення для позивачки, оскільки відповідач порушив права особи, потерпілої від вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого настала смерть. Позивачка позбавлена можливості спростувати обставини, встановленні додатковою постановою суду апеляційної інстанції. Крім того, стягнення 14 000,00 грн, що становить майже дві місячні заробітні плати позивачки, та витрат на професійну правничу допомогу поставить її у скрутне матеріальне становище. Проте такі доводи не можна вважати підтвердженими, тобто належно обґрунтованими. 
7.6.       Потребу в касаційному перегляді судових рішень саме у цій справі позивачка не мотивувала. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування її виняткового значення для позивачки. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, позивачка теж не аргументувала.
8.           Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
8.1.       Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
8.2.       Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
8.3.       «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
8.4.       Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
8.5.       Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усувають недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо повноти останнього. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення, містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі, вирішувати вимоги, які суд не розглядав у судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове до нього рішення втрачає силу. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).
8.6.       Позивачка подала касаційну скаргу на додаткову постанову у справі, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права позивачки на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.           Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і стягнення страхового відшкодування.
2.           Копію ухвали та додані до скарги матеріали скерувати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко