Справа № 459/2623/23                        Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д. 
Провадження № 22-ц/811/830/24                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,
суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
секретар Cалата Я.І.,
з участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №459/2623/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ДП «Львіввугілля», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: т.в.о. генерального директора Крась Вадим Миколайович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Уповноважений з антикорупційної діяльності  ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національне агентство з питань запобігання корупції, про визнання переведення на іншу роботу незаконним і поновлення на посаді,- 
в с т а н о в и в :

       Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача ДП «Львіввугілля» за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: т.в.о. генерального директора ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Уповноваженого з антикорупційної діяльності ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національного агентства з питань запобігання корупції, яким просить скасувати накази ДП «Львіввугілля» № 123 від 01.08.2023 року «Про тимчасове переведення» та № 128 від 02.08.2023 року «Про внесення змін», вирішити питання судових витрат.
       Свої вимоги мотивує тим, що 25.03.2005 року вона була призначена на посаду генерального директора з правових питань в ДП «Львіввугілля», про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці. 03.08.2023 року в.о. директора з кадрів та соціальних питань О.Харів ознайомила позивачку з наказом № 128 від 02.08.2023 року по ДП «Львіввугілля» «Про внесення змін», яким було внесено зміни в наказ № 123 від 01.08.2023 року «Про тимчасове переведення» та викладено його в наступній редакції: «Перевести ОСОБА_2 , заступника генерального директора з правових питань, на посаду провідного юрисконсульта ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» для забезпечення правового супроводу щодо відвернення обставин, що можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей у зв`язку з ліквідацією (закриттям) шахти ВП «Шахти «Великомостівська» ДП «Львіввугілля», а також для правового забезпечення виконання Угоди про співпрацю між Міненерго та ДП «Львіввугілля» і Німецьким товариством міжнародного співробітництва (GIZ) ГмбХ, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою з 04.08.2023 року до повної ліквідації (закриття) ВП «Шахти «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» , але не довше ніж до завершення воєнного стану в Україні. З наказом, в який вносяться зміни, а саме №123 від 01.08.2023 позивачку не ознайомлено. Вказує, що основний наказ №123 від 01.08.2023 «Про тимчасове переведення» та наказ №128 від 02.08.2023 «Про внесення змін» є незаконними і підлягають скасуванню, як такі, що грубо порушують норми чинного законодавства України, зокрема і через те, що наказ №123 від 01.08.2023 «Про тимчасове переведення» виданий в період перебування позивачки у відрядженні для участі в судовому засіданні у Львівському окружному суді 02.08.2023, згоди на таке переведення позивачка не давала. Зазначає, що її повноваження і посадові обов`язки передбачені Положенням про юридичну службу, затвердженим генеральним директором ДП «Львіввугілля», у відповідності до якого та на виконання вимог Антикорупційної програми ДП «Львіввугілля» позивачкою неодноразово надавалась допомога (повідомлення) в запобіганні і протидії корупції Уповноваженому з антикорупційної діяльності, а тому вважає, що має статус викривача корупції і на неї поширюються відповідні гарантії захисту, оскільки особи, які надають допомогу в запобіганні і протидії корупції (викривачі), перебувають під захистом держави, право на захист у особи виникає у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. 
       Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.
       Рішення оскаржила позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Судом допущено поцесуальні порушення, а саме допущено до розгляду справи представника відповідача при наявності конфлікту інтересів, а також проведено судові дебати, які під час розгляду справи в порядку спрощеного провадження не проводяться. Щодо порушень матеріального права, звертає увагу, що наказ не погоджений з уповноваженим з антикорупційної діяльності, а ОСОБА_6 ,який завізував дані накази таких повноважень немає. Судом неналежно оцінено нормативно –правові обгрунтування безпідставності та необгрунтованості застосування ч.1 ст. 3 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Не прийнято до уваги грубе порушення норм чинного законодавства при переведенні позивача на іншу роботу без її згоди. Стверджує, що з наказом від 01.08.2023 року №123 позивача не ознайомлено, що підтвердила в судовому засіданні представник відповідача. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,яким позов задовольнити повністю. 
       Представник ДП «Львіввугілля» Остимчук О.О. подала відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що апеляційна скарга є необгрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним. Вважає правильним висновок суду про те, що причинно-наслідкового зв`язку між статусом викривача та діями відповідача не встановлено. Переведення відбулось по спливу одного року з часу направлення позивачем повідомлення про порушення Антикорупційнгої програми. Жодних погроз, тиску чи інших засобів впливу чи негативних наслідків до позивача не вживалось та не застосувалось. Також стверджує, що тимчасове переведення відбулось на підставі Закону України «Про трудові відносини в умовах воєнного стану»(далі Закон), який є пріоритетним під час дії воєнного стану. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.3 Закону у період дії воєнного стану норми ч.3 ст.32 Кодексу Законів про працю України та інших законів щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються. Звертає увагу, що на тимчасовій посаді позивачці збережено середній запобіток за попередньою посадою, переведення є тимчасовим, а саме до закінчення воєнного стану, робота є аналогічною, а тимчасове місце роботи змінено з м.Сокаль на м.Червоноград, у якому позивач зареєстрована та постійно проживає. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       Національне агенство з питань запобігання корупції надало письмові пояснення з приводу апеляційної скарги. У поясненнях зазначає, що в суд першої інстанції 11 січня 2024 року Агенством надані письмові пояснення та зазначена позиція станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції залишилась незмінною. Просить врахувати їх під час апеляційного розгляду та проводити розгляд без участі представника. У поясненнях, зокрема, йдеться про те, що з врахуванням вимог Закону України «»Про запобігання корупції» позивач не долучила до позовної заяви документального підтвердження того, що її повідомлення про корупцію було розглянуто уповноваженим суб`єктом, щоб давало підстави підтвердити, що позивач набула статусу викривача. 
       Позивач в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
       Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Заслухавши заперечення на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
       Судом встановлено такі обставини.
       Позивачка з 25.03.2005 року працює на посаді заступника генерального директора з правових питань ДП «Львіввугілля».
       01.08.2023 року т.в.о. генерального директора В.Крась видано наказ № 123 від «Про тимчасове переведення», яким переведено ОСОБА_2 , заступника генерального директора з правових питань, тимчасово на посаду провідного юрисконсульта ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» для забезпечення правового супроводу щодо відвернення обставин, що можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей у зв`язку з ліквідацією (закриттям) шахти ВП «Шахти «Великомостівська» ДП «Львіввугілля», а також для правового забезпечення виконання Угоди про співпрацю між Міненерго та ДП «Львіввугілля» і Німецьким товариством міжнародного співробітництва (GIZ) ГмбХ, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою робою з 02.08.2023 року до повної ліквідації (закриття) ВП «Шахти «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» , але не довше ніж до завершення воєнного стану в Україні.
       Наказом № 128 від 02.08.2023 року по ДП «Львіввугілля» «Про внесення змін» внесено зміни в наказ № 123 від 01.08.2023 року «Про тимчасове переведення» та викладено його в наступній редакції: «Перевести ОСОБА_2 , заступника генерального директора з правових питань, на посаду провідного юрисконсульта ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» для забезпечення правового супроводу щодо відвернення обставин, що можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей у зв`язку з ліквідацією (закриттям) шахти ВП «Шахти «Великомостівська» ДП «Львіввугілля», а також для правового забезпечення виконання Угоди про співпрацю між Міненерго та ДП «Львіввугілля» і Німецьким товариством міжнародного співробітництва (GIZ) ГмбХ, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою робою з 04.08.2023 року до повної ліквідації (закриття) ВП «Шахти «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» , але не довше ніж до завершення воєнного стану в Україні.
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності причин усувати позивача з займаної посади у зв`язку з її повідомленням про порушення Антикорупційної програми ДП «Львіввугілля» та ознаки вчинення корупційних правопорушень. Переведення позивачки носить тимчасовий характер з метою правового супроводу щодо відвернення обставин, що можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей в межах кваліфікації та спеціальності, обумовленої трудовим договором, за нею зберігається основне робоче місце, формулювання наказу вказує на збереження оплати праці позивача на рівні не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. При цьому, з формулювання норми ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не вбачається обмеження щодо переведення працівника без його згоди в іншу місцевість (за винятком такої, в якій ведуться бойові дії).
       Апеляційний суд погоджується з такими висновкам суду першої інстанції.
       З матеріалів справи встановлено, що 26.07.2022 ОСОБА_2 повідомила Уповноваженого з антикорупційної діяльності ДП «Львіввугілля» Юрія Паська про порушення Антикорупційної програми ДП «Львіввугілля» та ознаки вчинення корупційних правопорушень.
       На підставі цього повідомлення ОСОБА_7 27.07.2022 року скерував доповідну записку т.в.о. генерального директора Акімову О., у якій запропонував створити відповідну комісію для проведення перевірки виявлених фактів. 
       Розпорядженням № 24 від 08.08.2022 року створено комісію з перевірки дотримання фактів дотримання норм чинного законодавства у сфері оплати праці».
        Із звіту за результатами перевірки проведеної на виконання розпорядження ДП «Львіввугілля» від 08.08.2022 року № 24 щодо деяких питань оплати праці окремих працівників ВП «Вантажно-транспортне управління» вбачається, що перевіркою встановлено порушення вимог Антикорупційної програми керівником ВП ВП «Вантажно-транспортне управління» в частині виявлення та запобігання конфлікту інтересів серед працівників апарату ВП, а саме під час встановлення стимулюючих виплат. За наслідками встановлених порушень застосовано зовнішній контроль за прийняттям рішень деякими посадовими особами, а також прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності (т.1 а.с.166-181).
       04.09.2023 року Національним агентством отримано заяву позивача вх.. №24474/0/09-23 щодо можливих протиправних дій посадових осіб ДП «Львіввугілля» та відновлення порушених трудових прав працівників. 
       Листом від 22.09.2023 № 254-01/21857-23 Національне агентство повідомило ОСОБА_2 , що її заява не містить в собі фактичних даних про можливі порушення вимог Закону, які б могли бути перевірені Національним агентством в межах його прав та повноважень, а також поінформувало Позивача, що у повідомленні зазначається інформація, яка може містити ознаки кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України (далі - КК України), та рекомендувало звернутися з відповідною заявою до Національної поліції України.
       Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.
       Згідно з ч. 1 ст. 533 Закону права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону.
       ч. 1 ст. 534 Закону передбачено, що викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше. Викривачу, права якого порушені всупереч положенням ч. 1-3 ст. 534 Закону, гарантується поновлення порушених прав. Для застосування до викривача або членів його сім`ї імунітету повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривача про порушення вимог Закону іншою особою. Під негативним заходом впливу розуміється також позбавлення або обмеження певного права викривача, однак перелік таких заходів не є вичерпним. Про наявність зв`язку між негативними заходами виливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону іншою особою можуть свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: 1) певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); 2) наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції); 3) наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; 4) відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено. 
       У ст. 21 КЗпП України встановлено заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників через повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення.
       При доведенні зв`язку між повідомленням та негативними заходами впливу до викривача слід враховувати, що відповідно до ч. 5 ст. 21 Директиви Європейського Парламенту і Ради ЄС 2019/1937 від 23.10.2019 про захист осіб, які повідомляють про порушення законодавства Європейського Союзу, у судових провадженнях чи провадженнях будь-якого іншого органу, які стосуються шкоди, що завдано особі, яка повідомляє про порушення, і за умови встановлення, що ця особа здійснила повідомлення чи публічне розкриття та зазнала шкоди, презюмується, що шкоди було завдано в рамках переслідування за повідомлення чи публічне розкриття. У таких випадках обов`язок доведення, що застосовані до особи, яка повідомила про порушення, заходи базувалися на належно обґрунтованих підставах, покладається на особу, яка вжила таких заходів. Вказані норми кореспондуються з нормами українського законодавства, відповідно до яких у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ними загрози застосування негативних заходів впливу до викривача у зв`язку з повідомленням, обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями викривача, покладено на відповідача. 
       Відповідно до ч. З ст. 81 ЦПК України у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою - обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. 
       Судом першої інстанції на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та оцінці зібраних доказів правильно встановлено, що переведення позивача відбулося не у зв`язку з її діями як викривача, а з метою забезпечення правового супроводу щодо відвернення обставин , що можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей у зв`язку з ліквідацією (закриттям) ВП Шахта «Великомостівська» на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». 
       Матеріали перевірки не свідчать про те, що будь-якій посадовій особі розкривалась інформація про особу викривача та що про такі обставини був обізнаний будь-хто з посадових осіб ДП «Львіввугілля» та їх структурних підрозділів. 
       Крім цього, позивачем не надано доказів того, що з її участю як викривача порушені кримінальні справи, що передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України. 
       Судом першої інстанції враховано, що між повідомленням ОСОБА_4 та її переведенням на іншу посаду пройшло більше одного року, протягом якого жодних погроз, тиску чи інших засобів впливу чи негативних наслідків до неї не вживалось та не застосовувалось, з травня 2023 року змінилось керівництво ДП «Львіввугілля» та в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності причин усувати позивача з займаної посади, а відтак, судом обгрунтовано зазначено, що причинно-наслідкового зв`язку між її статусом викривача та діями відповідача немає.
       Рішення суду в цій частині є належно мотивованим, відповідає вимогам ст.263 ЦПК України. Позивач в апеляційній скарзі не зазначила доводів, які б ці мотиви суду спростували. 
       Щодо тверджень позивача про незаконність наказів про її переведення, апеляційний суд зазначає наступне.
       Указом Президента України від 04 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався і діє на час розгляду справи.
       Ст. 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40,47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61,62, 63 Конституції України.
       Отже, Конституція України надає можливість в умовах воєнного стану встановлювати окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, зокрема, щодо прав, передбачених статтею 43 Конституцією України, яка гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
       Пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, який діяв на час спірних правовідносин, передбачено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
       24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». 
       У ст. 1 Закону передбачено, що він визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
       Статтею 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.  У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.
       З врахуванням того, що зазначена норма закону регулює порядок переведення працівника на іншу роботу, положення ч.1 ст.32 КЗпП України не застосовуються, а тому згода позивача на переведення в умовах воєнного стану не була необхідною. 
       Тимчасове переведення позивача на посаду провідного юрисконсульта ВП «Шахта Великомостівська» ДП «Львіввугілля» було ініційоване на підставі листа в.о.директора ВП «Шахта Великомостівська» О.Троцько про необхідність супроводу діяльності шахти, в т.ч. її ліквідації відповідно до закону та Угоди про співпрацю між Міненерго та ДП «Львіввугілля» і Німецьким товариством міжнародного співробітництва (GIZ) ГмбХ з метою недопущення порушень, які в подальшому можуть становити загрозу життю, здоров`ю та нормальним життєвим умовам людей в регіоні, де знаходиться шахта від 01.08.2023 року (т.1 а.с.206).
       Судом встановлено, що переведення позивачки носить тимчасовий характер з метою правового супроводу щодо відвернення обставин, що можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей в межах її кваліфікації та спеціальності, за нею зберігається основне робоче місце, збережена оплата праці на рівні не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою,переведення є тимчасовим, а саме до закінчення воєнного стану, робота є аналогічною, а тимчасове місце роботи змінено з м.Сокаль на м.Червоноград, у якому позивач зареєстрована та постійно проживає.
       Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спроствують, позивач не надала суду належних і допустимих доказів про те, що в умовах воєнного стану її трудові права порушено .
       Процесуальні порушення на які вказує позивач в апеляційній скарзі не є такими, що дають підстави для обов`язкового скасування рішення суду першої інстанції .Представник позивача ОСОБА_1 має повноваження на ведення справи в суді.
       Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції
       У висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів серед іншого звертається увага на те, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно надати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, які здатні вплинути на вирішення спору, та звертається увага та те, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
       Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1;375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
       Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 лютого 2024 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
       Повний текст постанови складений 22 липня 2024 року.

Головуюча суддя                                                                 Ю.Р. Мікуш

Судді:                                                                         Т.І. Приколота 

                                                                               Р.В. Савуляк