У х в а л а
16 вересня 2024 року
м. Київ
Справа № 490/7738/15-ц
Провадження № 61-10550ск24
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 червня 2024 року 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») до скаржника про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом скаржника до АТ КБ «Приватбанк» про зобов`язання перерахувати заборгованість за кредитним договором, визнання припиненими зобов`язання за ним і стягнення коштів та
в с т а н о в и в:
1.           17 липня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» та про задоволення зустрічного позову.
2.           За змістом абзацу першого частини першої статті 185 і частини другої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє ухвалу про залишення цієї скарги без руху.
3.           Оскільки касаційна скарга не відповідає низці вимог ЦПК України, її слід залишити без руху.
(1) Щодо вимог до змісту касаційної скарги
4.           За змістом пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» (далі - Закон № 3200-IX) у касаційній скарзі повинні бути зазначені відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Проте у касаційній скарзі таких відомостей немає.
4.1.       Якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей (частина восьма статті 14 ЦПК України у редакції Закону № 3200-IX). 
4.2.       Скаржник у касаційній скарзі всупереч пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України про наявність або відсутність у нього електронного кабінету не зазначив. Від обов`язку зазначити такі відомості не звільнений, бо подав цю скаргу поштою.
5.           За змістом пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено дату отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується. До касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності (пункт 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України). Проте скаржник у касаційній скарзі не вказав дату отримання копії постанови суду апеляційної інстанції та не надав докази на підтвердження цього, якщо такі докази у нього є. Зазначив виключно дату виготовлення повного тексту оскарженої постанови.
(2) Щодо підстав касаційного оскарження
6.           За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). Скаржник такі підстави не конкретизував.
6.1.       Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
(1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац другий пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України);
(2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України);
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац третій пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
(3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);
(4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
6.2.       За змістом наведених приписів, особа, яка подає касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після його перегляду апеляційним судом та/або на постанову апеляційного суду, має у касаційній скарзі достатньо чітко вказати одну чи більше підстав касаційного оскарження (із зазначених вище чотирьох), а також обґрунтувати таку підставу (такі підстави).
6.3.       У касаційній скарзі скаржник зазначив, що оскаржені судові рішення суди першої й апеляційної інстанцій ухвалили, не врахувавши висновків у постановах Верховного Суду, щодо застосування підпункту 8.12 типової форми кредитного договору, укладеного з АТ КБ «Приватбанк». Проте скаржник не конкретизував, щодо застосування якої саме норми права та які висновки Верховного Суду не врахували суди попередніх інстанцій. Крім того, зазначив цитати пунктів 1, 3 і 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, але чітко не пов`язав відповідні приписи із власною ситуацією. Тому має навести відповідне обґрунтування.
(3) Щодо клопотання про відстрочення сплати судового збору
7.           Скаржник додав до касаційної скарги клопотання про відстрочення сплати судового збору, в якому просить відстрочити його сплату. За наведеного обґрунтування Верховний Суд вважає це клопотання необґрунтованим.
7.1.       Скаржник у клопотанні зазначив, що розмір судового збору за подання касаційної скарги перевищує 5 % розміру його річного доходу. Для підтвердження майнового стану надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору.
7.2.       Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (частини перша, третя статті 136 ЦПК України).
7.3.       Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік; 
або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; 
або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частини перша та друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).
7.4.       За змістом наведених приписів підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи та подати докази на підтвердження того, що саме її загальний майновий стан, а не одне чи декілька із можливих джерел доходів перешкоджав або перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законом розмірі.
7.5.       У Законі України «Про судовий збір»немає чітко визначеного переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному випадку суд установлює можливість звільнити особу від сплати судового збору, зменшити його розмір, відстрочити чи розстрочити сплату на підставі поданих доказів саме щодо майнового стану такої особи. Оцінюючи останній, суд має встановити наявність у такої особи доходу (заробітної плати, стипендії, пенсії тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища тощо.
7.6.       Крім того, за змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору, як і зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення такої сплати особам, які не зазначені у статті 5 цього Закону, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
7.7.       Скаржник надав інформацію з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, згідно з якою за перші три квартали 2023 року у держави відсутні відомості про отримання скаржником доходу, а з листопада 2023 року по лютий 2024 року він отримував по 2 000,00 грн соціальних виплат. Інформація про те, що в органах влади немає відомостей про дохід скаржника за рік, що передує року подання ним касаційної скарги, не характеризує загальний майновий стан скаржника, зокрема не підтверджує відсутність у нього права власності на нерухоме майно, оплатного права користування ним, права власності на транспортні засоби тощо.
7.8.       Довідку з Пенсійного фонду України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інші відомості, що характеризують майновий стан, скаржник суду не надав. Наведені ним доводи та надані на їх підтвердження докази не можна визнати такими, що належно характеризують саме майновий стан і зумовлюють необхідність задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору. Тому у його задоволенні слід відмовити.
(4) Щодо сплати судового збору
8.           До касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (пункт 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України). 
8.1.       Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК України).
8.2.       Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції чинній на момент подачі позову).
8.3.       За змістом підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
8.4.       За змістом підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позову) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Така заробітна плата згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» із 1 січня 2015 року становила 1 218,00 грн.
8.5.       У липні 2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути 17 987,59 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України долара до гривні складало 370 184,63 грн.
8.6.       У січні 2016 року скаржник звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому просив 12 746,50 доларів США, сплачених на погашення процентів, і 3 643,44 доларів США, сплачених на погашення комісії, зарахувати до тіла кредиту, визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором, стягнути 1 500,03 доларів США як набуті без достатньої правової підстави.
8.7.       Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» та зустрічного позову скаржника. Суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове: позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнив частково, стягнувши зі скаржника 16 587,00 доларів США та відмовивши в іншій частині позову; відмовив у задоволенні зустрічного позову. Скаржник оскаржив судові рішення в цілому, тобто щодо однієї майнової вимоги за первісним позовом та двох майнових і однієї немайнової вимог за зустрічним позовом.
8.8.       Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав (частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
8.9.       Згідно з судовими рішеннями судів першої й апеляційної інстанцій скаржник отримав кредитні кошти на споживчі цілі. Тому звільнений від сплати судового збору за зустрічним позовом.
8.10.    З огляду на зазначене за подання касаційної скарги у частині первісного позову скаржник має сплатити: 1 218,00 грн х 3 (максимальна ставка) х 200 % = 7 308,00 грн судового збору. 
8.11.    Реквізити для оплати: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку отримувача: UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102; найменування платежу: судовий збір (Верховний Суд, 055); призначення платежу: *;101;2854719452; судовий збір, за скаргою ОСОБА_1 , Верховний Суд (Касаційний цивільний суд), справа № 490/7738/15-ц).
8.12.    Скаржник має надати суду документ про доплату судового збору у вказаному розмірі з такою кількістю його копій, яка відповідає кількості учасників справи (пункти 1 і 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України).
(5) Щодо строку на усунення недоліків касаційної скарги
9.           В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (речення перше абзацу першого частини другої статті 185 ЦПК України). Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (речення друге частини третьої статті 185 ЦПК України).
10.        Для усунення вказаних в ухвалі недоліків Верховний Суд встановлює десятиденний строк з дня її вручення скаржнику. У разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали Верховний Суд вважатиме касаційну скаргу неподаною та поверне її скаржнику.
Керуючись статтями 185, 260, 261, 392, 393 ЦПК України,
у х в а л и в :
1. Залишити без руху касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання перерахувати заборгованість за кредитним договором, визнання припиненими зобов`язання за ним і стягнення коштів.
2. Встановити для усунення недоліків касаційної скарги десятиденний строк із дня вручення цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя 	 	Д. А. Гудима