ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/34362/23	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р. 

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 155250025814 від 01.12.2023 року;
-  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 з 05 серпня 2023 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті, з 08.02.1991 року по 17.06.1991 року в Кооперативі «Союз», з 11.06.1991 року по 17.02.1992 року в Кооперативі «Україна» та з 02.03.1992 року по 05.09.2008 року в Одеському олійножиркомбінаті, а до страхового стажу роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті;
- звернути рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, яке прийняте всупереч нормам діючого законодавства України. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року  позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №155250025814 від 01.12.2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 з 29 листопада 2023 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті, з 08.02.199Іроку по 17.06.1991 року в Кооперативі «Союз», з 11.06.1991 року по 17.02.1992 року в Кооперативі «Україна» та з 02.03.1992 року по 05.09.2008 року в Одеському олійножиркомбінаті, а до страхового стажу роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60     грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі та постановити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймало участі у розгляді заяви ОСОБА_1 . До Головного управління було надано лише заяву від 29.11.2023, яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Апелянт зазначає, що пільговий стаж позивача становить 00 років 00 місяців 00 днів. До страхового стажу роботи не зараховано період роботи з 15.05.1990 по 14.01.1991, оскільки неможливо визначити назву підприємства на печатці при звільненні, що є порушенням вимог Інструкції №162 від 20.06.1974 “Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях”. Вказує, що оскільки підтверджений пільговий стаж позивача відсутній, ОСОБА_1 не має права виходу на пенсію на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на вищезазначене, на думку апелянта, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №155250025814 від 01.12.2023 є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства України.
06 травня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відзиву на апеляційну скаргу другим відповідачем до суду не надано.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 після досягнення 55 річного віку звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою встановленого зразка з метою призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 № 10928 від 29.11.2023 року. 
Відповідно до розписки-повідомлення, до вказаної заяви позивачем було надано:
-  Військовий квиток,
- Диплом (свідоцтво, атестат) про навчання,
- Довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру,
- Заява про призначення/перерахунку пенсії,
- Заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк),
- Паспорт або ID-карта або посвідка,
- Трудова книжка або документи про стаж.
Судом встановлено, що за принципом екстериторіальності, подані позивачем документи були розглянуті Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області та прийнято рішення № 155250025814 від 01.12.2023 року про відмову у призначенні пенсії.
На обґрунтування відмови у призначенні пенсії в оскаржуваному рішенні зазначено, що:
Вік заявника 55 років.
Необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 визначений п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Пільговий стаж – відсутній. 
Документів щоб підтверджували пільговий стаж, особою не надано.
Необхідний страховий стаж, відповідно до ч.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років 06 місяців.
Загальний стаж складає 25 років 2 місці 22 дні. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року, оскільки неможливо визначити назву підприємства на печатці при звільненні, що є порушенням вимог Інструкції №162. Для підтвердження необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видано підприємством (установою, організацією або ж правонаступником, архівною установою) на підставі первинних документів з вказанням дати народження. 
Додатковий коментар: на даний час відмовлено в призначенні пенсії згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та загального стажу на момент звернення (а.с. 16).
Також, судом встановлено, що позивач має трудову книжку серії НОМЕР_2 , з якої вбачається, що спеціальність позивача – електрослюсар, та працював на таких роботах: 
- записи № 8, 9: з 15.05.1990 року позивач був прийнятий на роботу електрозварником ручного зварювання в Одеський будинобудівельний комбінат де пропрацював до 14.01.1991 р,   
- записи №№ 10, 11: з 08.02.1991 по 17.06.1991 року позивач працював електрозварником 4 розряду в Кооперативі «Союз», 
- записи №№ 12, 13: з 11.06.1991 року по 17.02.1992 року позивач працював електрозварником 4 розряду в Кооперативі «Україна», 
- записи № 14-22: з 02.03.1992 року по 05.09.2008 року позивач працював електрозварником в Одеському олійножиркомбінаті.
Позивач не погодившись із прийнятим рішенням про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, звернувся до суду із цим позовом. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги - визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 155250025814 від 01.12.2023 року, є правомірними та належать задоволенню.
Враховуючи, що встановлені та з`ясовані судом обставини свідчать про протиправне відхилення відповідачем записів у трудовій книжці та те, що справа передана Головному управлінню ПФУ в Одеській області, суд дійшов висновку, що є правомірними й позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи за трудовою книжкою шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області при призначенні пенсії зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періодів роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті, з 08.02.1991 року по 17.06.1991 року в Кооперативі «Союз», з 11.06.1991 року по 17.02.1992 року в Кооперативі «Україна» та з 02.03.1992 року по 05.09.2008 року в Одеському олійножиркомбінаті, а до страхового стажу роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті.
          Стосовно дати призначення пенсії позивачу, суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсія належить призначенню з дня звернення за пенсією, тобто з 29 листопада 2023 року.
Що стосується звернення рішення до негайного виконання в межах одного місяця, суд звертає увагу, що присуджений позивачу розмір пенсії ще не нарахований, що виключає застосування вказаної норми кодексу до спірних правовідносин, а тому дійшов висновку, що  у задоволенні цього клопотання слід відмовити.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення»" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з приписами ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з ч.5 ст. 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Згідно з ч.1 ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком № 1  та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до  статті 27  та з урахуванням норм  статті 28  цього Закону.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з п. "б" ст. 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття   Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020   у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності   Конституції України   (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III   Прикінцеві положення   Закону України   Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення   від 2 березня 2015 року №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного   рішення   визнано такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти   б   -   г   статті 54 Закону України   Про пенсійне забезпечення   від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України   Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення   від 2 березня 2015 року №213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення   стаття 13, частина друга статті 14, пункти   б   -   г   статті 54 Закону України   Про пенсійне забезпечення   від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України   Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення   від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня   ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного   рішення   застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти   б   -   г   статті 54 Закону України   Про пенсійне забезпечення   від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України   Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення   від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:   На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12   цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам….
Відтак, з 23.01.2020р. в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт   б   ст. 13 Закону України   Про пенсійне забезпечення   у редакції до   Закону України від 02.03.2015 №213-VIII   та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України   Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування   у редакції   Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.
Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 50 років за пунктом   б   ст. 13 Закону України   Про пенсійне забезпечення   у редакції до   Закону України від 02.03.2015 №213-VIII   та 55 років за п.2 ч.2 ст.114 Закону України   «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   у редакції   Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми  Закону № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не  Закону № 1058-ІV.
Тому, аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме: така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини   Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого   ст. 8 Конституції України.
Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. 
Застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" ст.   13   та ст.   100 Закону України "Про пенсійне забезпечення"   регулює Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений   наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. № 383.
Відповідно до п. 3 Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, та розробленими на виконання цієї   постанови   Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992р. № 41.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Поруч з цим, відповідно до п. 4.2 Порядку № 343 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці   (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто, до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось (п. 4.5 Порядку № 383).
До 21.08.1992 застосовувався Список № 2 виробництв, цехів, професій та посад з тяжкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджений   постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. №1173.
Відповідно до ст. 62 № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, який, в свою чергу постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній (далі - Порядок), яким передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
При цьому згідно з п.20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списком №1, №2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.
Так, судами встановлено, що з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , вбачається, що спеціальність позивача – електрослюсар, працював на таких роботах: записи № 8, 9: з 15.05.1990 року позивач був прийнятий на роботу електрозварником ручного зварювання в Одеський будинобудівельний комбінат де пропрацював до 14.01.1991 р,   записи №№ 10, 11: з 08.02.1991 по 17.06.1991 року позивач працював електрозварником 4 розряду в Кооперативі «Союз», записи №№ 12, 13: з 11.06.1991 року по 17.02.1992 року позивач працював електрозварником 4 розряду в Кооперативі «Україна», записи № 14-22: з 02.03.1992 року по 05.09.2008 року позивач працював електрозварником в Одеському олійножиркомбінаті, якими підтверджується право на пільгове пенсійне забезпечення згідно Списків №2 затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, постановою КМ від 11.03.1994 року № 162 та постановою КМУ від 24.06.2016 року № 461.
Таким чином, з урахуванням наведеного, періоди роботи позивача на посаді електрозварника з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року, з 08.02.1991 року по 17.06.1991 року, з 11.06.1991 року по 17.02.1992 року та з 02.03.1992 року по 05.09.2008 року підлягають зарахуванню до трудового стажу, що дає право на пільги.
Стосовно зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року, колегія суддів зазначає. 
З оскаржуваного рішення вбачається, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року, оскільки неможливо визначити назву підприємства на печатці при звільненні, що є порушенням вимог Інструкції №162. Для підтвердження необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видано підприємством (установою, організацією або ж правонаступником, архівною установою) на підставі первинних документів з вказанням дати народження.
Представник позивача з цього приводу зазначив, що позивач не несе відповідальність за заповнення трудової книжки його роботодавцем.
Як встановлено судами, в трудовій книжці позивача під записом 8-9 міститься інформація, що: з 15.05.1990 року на підставі наказу № к-370 від 15.05.1990 року позивач був прийнятий на роботу електрозварником ручного зварювання в Одеський будинобудівельний комбінат, де пропрацював до 14.01.1991 р на підставі наказу №к-34 від 14.01.1991 року, вказаний підпис відповідальної особи « ОСОБА_2 », наявний відтиск печатки, проте не можливо встановити якого саме підприємства. 
Аналізуючи наведені доводи сторін, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Держкомпраці СРСР   від 20.06.1974 № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на усіх робітників і працівників державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, тих, що пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно з п. 2.5. вказаної Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення та ін. виправлення робиться адміністрацією того підприємства, де був здійснений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові - необхідну допомогу.
Аналіз наведених норм права доводить, що саме на роботодавця покладено обов`язок заповнення трудової книжки робітника, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно не враховано періоди роботи позивача з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті до страхового стажу. 
Враховуючи встановлені судом обставини,  вірним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги - визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 155250025814 від 01.12.2023 року, є правомірними та належать задоволенню.
Стосовно позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 з 05 серпня 2023 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті, з 08.02.1991 року по 17.06.1991 року в Кооперативі «Союз», з 11.06.1991 року по 17.02.1992 року в Кооперативі «Україна» та з 02.03.1992 року по 05.09.2008 року в Одеському олійножиркомбінаті, а до страхового стажу роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті, колегія суддів зазначає.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020   року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», внесені зміні до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1, зокрема, п.4.2 Порядку передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу та п.4.10. передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, враховуючи, що встановлені та з`ясовані судом обставини свідчать про протиправне відхилення відповідачем записів у трудовій книжці та те, що справа передана Головному управлінню ПФУ в Одеській області, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_3 шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області при призначенні пенсії зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періодів роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті, з 08.02.1991 року по 17.06.1991 року в Кооперативі «Союз», з 11.06.1991 року по 17.02.1992 року в Кооперативі «Україна» та з 02.03.1992 року по 05.09.2008 року в Одеському олійножиркомбінаті, а до страхового стажу роботи з 15.05.1990 року по 14.01.1991 року в Одеському будинобудівельному комбінаті.
Стосовно дати призначення пенсії позивачу, колегія суддів зазначає.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому для призначення пенсії з 05 серпня 2023 року позивач мав звернутися із заявою про призначення пенсії до 04 листопада 2023 року. Разом з цим позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 29.11.2023 року, отже позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії не у строк встановлений п. 1 ч. 1 ст. 45 вказаного Закону, тому суд дійшов вірного висновку, що позивач не має права на призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 05 серпня 2023 року та пенсія належить призначенню з дня звернення за пенсією, тобто з 29 листопада 2023 року.
Таким чином, враховуючи те, що  позивачем підтверджено стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах первинними документами, відповідачем протиправно не зараховано зазначений період роботи позивача до страхового та пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії, в зв`язку з чим вірним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги належать задоволенню частково.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р., заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5  статті 328 КАС України.

Головуюча суддя:                                                                                        О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко

          Суддя:                                                                                                           А.Г. Федусик