ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 175/993/21
провадження № 61-12296св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В., 
суддів: Грушицького А. І., Олійник А. С., Петрова Є. В., Ситнік О. М., 
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,  
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року у складі судді Бойко О. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М. 
 
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,   
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у березні 2021 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, і остаточно просив:
- встановити факт проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 01 травня 2006 року до 05 серпня 2012 року;
- визнати, що майно набуте за час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:013:0193, за вказаною адресою є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 ;
- визнати за ним право власності на 1/2 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами;
- визнати за ним право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею                       0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:013:0193, за зазначеною адресою;
- стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя в загальному розмірі 705 089 грн, яка складається з: 
91 090 грн - вартість 1/2 частки транспортного засобу марки «MAZDA», модель 3, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1 598 куб. см; 
34 650 грн - 1/2 частка ринкової вартості транспортного засобу марки «TATRA», модель 815, 1989 року випуску, об`єм двигуна 12 670 куб. см; 
102 000 грн - 1/2 частка ринкової вартості транспортного засобу марки «AUDI», модель А6, 2001 року випуску, об`єм двигуна 2 496 куб. см;
274 156 грн - 1/2 частка середньої ринкової вартості екскаватора колісного «ATLAS 1404» заводський номер НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , 1997 року випуску;
184 233 грн - 1/2 частка середньої ринкової вартості екскаватора колісного «LIEBHERR», шведський номер НОМЕР_9, № двигуна НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , 1994 року випуску; 
18 960 грн - 1/2 частка середньої ринкової вартості трактору колісного Т-40М, заводський номер 04- НОМЕР_6 , № двигуна НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 , 2017 року випуску.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він проживав з відповідачем однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з весни 2006 року до 05 жовтня 2012 року.
Між ними 06 жовтня 2012 року було укладено, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції.
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до нього про розірвання шлюбу, який рішенням цього ж суду  від 15 червня 2020 року був розірваний.
До укладення шлюбу - 11 грудня 2009 року сторонами за спільні сумісні кошти було придбано земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 22 серпня 2008 року придбала транспортний засіб марки «MAZDA», модель 3, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1 598 куб см, червоного кольору, який було зареєстровано за нею та самостійно реалізовано 04 жовтня 2019 року за ціною 182 180 грн.
Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано 24 липня                 2018 року транспортний засіб марки «TATRA», модель 815, 1989 року випуску, об`єм двигуна 12 670 куб. см, червоного кольору, який зареєстрований за ОСОБА_2 , ринкова вартість якого становить 69 300 грн.
18 квітня 2019 року - транспортний засіб марки «AUDI», модель А6, 2001 року випуску, об`єм двигуна 2 496 куб. см, який також було зареєстровано за                  ОСОБА_2 , ринкова вартість становить 204 000 грн.
02 жовтня 2017 року було придбано екскаватор колісний марки «ATLAS 1404», заводський номер НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , 1997 року випуску, середня ринкова вартість якого становить 548 312 грн.
01 квітня 2019 року - придбано екскаватор колісний марки «LIEBHERR А902», заводський номер НОМЕР_9 , № двигуна НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , 1994 року випуску, середня ринкова вартість становить 368 466 грн.
21 липня 2017 року - трактор колісний Т-40М, заводський номер НОМЕР_10 ,                            № двигуна НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_8 , 2017 року випуску, середня ринкова вартість становить 37 920 грн.
ОСОБА_2 у серпні 2021 року подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила:
- визнати її особистою приватною власністю житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати її особистою приватною власністю земельну ділянку площею 0,0643 га, кадастровий номер 3222486201:014:0231, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати її особистою приватною власністю кошти від реалізації транспортного засобу марки «MAZDA», модель 3, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1 598 куб. см;
- визнати її особистою приватною власністю транспортний засіб марки «TATRA», модель 815, 1989 року випуску, об`єм двигуна 12 670 куб. см;
- визнати її особистою приватною власністю транспортний засіб марки «AUDI», модель А6, 2001 року випуску, об`єм двигуна 2 496 куб. см.
На обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилалася на те, що спірний житловий будинок та земельна ділянка були придбані за її особисті грошові кошти, отримані від продажу квартири.
20 лютого 2006 року вона придбала бульдозер ДТ-75, під час придбання якого познайомилася з відповідачем за зустрічним позовом.
Влітку 2007 року за пропозицією відповідача під заставу квартири вона отримала кредит і придбала земельну ділянку у селі Кам`янське за 30 000 доларів США, який сплачувала самостійно.
Маючи на меті усиновити дитину, вона запропонувала відповідачу допомогти їй у цій справі, на що останній погодився.
21 березня 2008 року було отримано рішення про влаштування малолітнього         ОСОБА_4 у прийомну сім`ю, а 01 липня 2010 року ОСОБА_5 нею усиновлено та змінено йому прізвище з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та по батькові з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Наприкінці літа 2009 року вона прийняла рішення про продаж належної їй на праві власності квартири, задля погашення кредиту та придбання житлового будинку.  
06 жовтня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням суду 15 червня 2020 року.
Спірне домоволодіння є її особистою власністю, оскільки придбано за особисті кошти. Також її особистою власністю є автомобіль марки «MAZDA», придбаний за кредитні кошти.
Транспортний засіб марки «TATRA» придбаний ФОП та використовується для здійснення підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.
Транспортний засіб марки «AUDI» було придбано та зареєстровано на її ім`я лише з тих підстав, що ввезений нею на територію України, але фактично даний автомобіль було придбано іншій особі - ОСОБА_10 за його кошти.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області рішенням від 14 квітня 2023 року позов ОСОБА_3 задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 102 000 грн - 1/2 частку ринкової вартості транспортного засобу марки «AUDI», модель А6, 2001 року випуску, об`єм двигуна 2 496 куб см.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
В решті позовних вимог відмовив.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив частково.
Визнав особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнав особистою приватною власністю ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:013:0193, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнав особистою приватною власністю ОСОБА_2 кошти від реалізації транспортного засобу марки «MAZDA», модель 3, 2008 року випуску, об`єм двигуна              1 598 куб. см.
Визнав особистою приватною власністю ОСОБА_2 транспортний засіб марки «TATRA» модель 815, 1989 року випуску, об`єм двигуна 2 496 куб см.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
В решті зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовив.
Рішення місцевий суд мотивував тим, що судом не встановлено факту проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 01 травня 2006 року                                 до 05 серпня 2012 року, оскільки позивачем не доведений факт ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Спірне домоволодіння є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки придбано за особисті кошти, які були отримані нею внаслідок продажу належної їй на праві власності квартири; доказів того, що ОСОБА_1 брав участь у придбанні нерухомого майна - домоволодіння (будинку та земельної ділянки), матеріали справи не містять.
Також суд дійшов висновку, що особистим майном ОСОБА_2 є транспортний засіб марки «MAZDA», модель «3», 2008 року випуску, оскільки придбаний за кредитні кошти.
Транспортні засоби марки «TATRA», екскаватор колісний марки «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR», трактор колісний Т-40М, є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , є майном ФОП, тобто придбано для професійної діяльності члена сім`ї і за кошти від своєї діяльності як підприємця, використовується в його підприємницькій діяльності не в інтересах сім`ї.
Транспортний засіб марки AUDI, модель А6, 2001 року випуску, було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тому вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу. З огляду на те, транспортний засіб неможливо розділити, тому з відповідача ОСОБА_2  підлягає стягненню на користь ОСОБА_11 102 000 грн, що становить 1/2 частину ринкової вартості транспортного засобу.
Також, особистим майном ОСОБА_2 є транспортний засіб марки «MAZDA», модель «3», 2008 року випуску, який було придбано за кредитні кошти у серпні                   2008 року та передано в заставу банку, та автомобіль марки «SEAT», модель ATECA, рік випуску 2018 року , який було придбано шляхом укладання договору про споживчий кредит (для придбання транспортного засобу) № 632/7 від 02 жовтня 2019 року.
Транспортні засоби марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR», трактор колісний Т-40М, є особистим майном ФОП                     ОСОБА_2 , яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, тому є її особистою приватної власністю.
Дніпровський апеляційний суд постановою від 26 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня                 2023 року залишив без змін.
Постанову апеляційний суд  мотивував тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та не є достатніми для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні статті 74 СК України без наявності інших ознак сім`ї. Крім того, позивач не надав допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги 
Від ОСОБА_3 у серпні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                                         від 26 липня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та постанову апеляційного суду і постанови нове рішення про задоволення первісних позовних вимог та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що суд першої інстанції не навів жодних пояснень перелічених свідків, оцінюючи які суд дійшов висновку, що сторони не проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у зазначений період, а лише обмежився загальною фразою «після допиту свідків», що не може вважатися належною та обґрунтованою оцінкою, а також не надано правової оцінки наявним у справі доказам, якими достовірно доведено спільне проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 22 лютого 2008 року до 05 жовтня 2012 року.
У матеріалах справи також відсутні докази придбання будинку та земельної ділянки за 50 000 доларів США, що свідчить про те, що ОСОБА_2 не мала у своєму розпорядженні суми, достатньої для одноособового придбання нею за власні кошти житлового будинку та земельної ділянки.
Транспортний засіб марки «MAZDA» було придбано за кредитні кошти, які поверталися банку за рахунок спільних сумісних коштів сім`ї. Проте був самостійно реалізований відповідачем 04 жовтня 2019 року без його згоди до розірвання шлюбу, але після припинення шлюбних відносин за 182 180 грн.
ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 на житловий будинок та земельну ділянку, а також на автомобіль марки «MAZDA».
Транспортні засоби марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR», трактор колісний Т-40М є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки купувалися подружжям для використання ОСОБА_2 у підприємницькій діяльності, але за спільні сумісні кошти подружжя.
Норма статті 57 СК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин; суд необґрунтовано послався на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-1327цс15, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-6079цс13, оскільки зазначені правові позиції зроблені у справах, правовідносини по яким не є подібними.
Статутний капітал та майно приватного підприємства, ФОП, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи справу не надав відповіді на жоден із аргументів апеляційної скарги, не навів мотивів їх відхилення, не надав належної правової оцінки всім доказам, наведеним в апеляційній скарзі, яким не було надано оцінки судом першої інстанції, не звернув уваги на факт визнання ОСОБА_2 факту спільного проживання сторін, погодився з висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на припущеннях, а також тих, що суперечать або навіть спростовуються матеріалами справи, не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.   
Судами першої та апеляційної інстанцій не враховано висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, Верховного Суду, викладених у постановах від 10 травня 2023 року у справі                             № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22), від 14 листопада 2018 року у справі № 182/8664/13-ц, а також правової позиції Конституційного Суду України                                  від 19 вересня 2012 року в рішенні у справі 3 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна ФОП.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від ОСОБА_2 у вересні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що факт їх спільного проживання без реєстрації шлюбу підтвердити показаннями свідків не можна, оскільки вони ґрунтуються на фразах, які вирвані з контексту показань.
Документи про створення прийомної сім`ї, які на думку заявника є беззаперечним доказом проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, не містять жодного підпису ОСОБА_3 , що підтверджує його відсутність під час їх складання. Також формальне відношення ОСОБА_3 до створення прийомної сім`ї підтверджується показаннями свідків.
Під час надання особистих пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив факт продажу нею квартири за 80 000 доларів США, тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Також відповідач підтвердив під час надання особистих пояснень у судовому засіданні, що автомобіль марки «MAZDA» був її особистим майном і він не має жодного відношення до його придбання.
Вона зареєстрована як ФОП з 11 грудня 2001 року, тому придбана техніка також є її особистою приватною власністю, оскільки використовується для здійснення підприємницької діяльності.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 23 серпня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.
Справа № 175/993/21 надійшла до Верховного Суду 08 вересня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 11 липня 2024 року справу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
Спільними зусиллями батьком ОСОБА_2 - ОСОБА_12 та її тіткою 19 серпня 2004 року було придбано для ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , яку зареєстрували на ОСОБА_13 .
25 вересня 2005 року ОСОБА_2 за дорученням тітки ОСОБА_13 продала зазначену квартиру та придбала іншу квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , оформивши право власності на себе.
20 лютого 2006 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 бульдозер ДТ-75.
З початку літа до кінця осені 2006 року сторони не бачились та взагалі не спілкувались, оскільки позивач ОСОБА_1 є громадянином Литви та виїздив на батьківщину.
У середині літа 2007 року ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 придбати у його знайомих земельну ділянку, розташовану у селі Кам`яне Дніпропетровської області. 
ОСОБА_2 з метою придбання земельної ділянки отримала в «Укрсоцбанк» кредит під заставу квартири та придбала зазначену земельну ділянку за                                   30 000 доларів США.
ОСОБА_2 у 2008 році, через неможливість народити дитину, звернулась до ОСОБА_3 за допомогою представити її перед органами опіки та піклування як не одиноку жінку.
На початку 2008 року сторони звернулись до дитячого будинку, зібрали необхідні документи та 21 березня 2008 року отримали рішення Органу опіки та піклування про влаштування малолітнього ОСОБА_4 у прийомну сім`ю.
Наприкінці літа 2009 року ОСОБА_2 прийняла рішення про продаж квартири                      АДРЕСА_4 задля погашення заборгованості перед банком та придбання будинку.
11 грудня 2009 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_14 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 720, придбала житловий будинок з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 .
Того ж дня право власності на зазначений житловий будинок за ОСОБА_2 було зареєстровано в КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації».
11 грудня 2009 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_14 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 727, придбала земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:013:0193, на АДРЕСА_1 .
Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська рішенням від 01 липня 2010 року у справі № 2о-200/2010 задовольнив заяву ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування в особі Управління служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, Амур-Нижньодніпровський відділ РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, про усиновлення.
Дозволив ОСОБА_2 усиновити малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінивши дані дитини щодо прізвища з « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_7 », по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », ім`я, число, місяць, рік народження та місце народження залишив без змін, матір`ю дитини записати ОСОБА_2 . Відомості про батька дитини записати відповідно до вимог статті 135 СК України.
06 жовтня 2012 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про що було складено відповідний актовий запис № 92.
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області рішенням від 03 квітня 2019 року у справі № 175/316/19-ц задовольнив заяву ОСОБА_3 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про усиновлення.
Надав дозвіл усиновити дитину ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином Литви ОСОБА_15. Вніс зміни в актовий запис № 741 від 12 червня 2007 року. Відомості про матір дитини залишив без змін.
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області рішенням                                   від 15 червня 2020 року у справі №175/4158/19 розірвав шлюб, зареєстрований                        06 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 92, між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 , які від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКСОЦБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 092/08-19 на купівлю автотранспортних засобів, згідно з умовами якого позичальнику було надано грошові кошти в сумі 23 086 доларів США на строк до 26 серпня 2015 року для оплати придбаного автомобіля марки  «MAZDA», модель «3», 2008 року випуску, темно-червоного кольору на підставі договору купівлі-продажу № 383/М                                   від 21 серпня 2018 року, укладеного з ТОВ «Сервіс-Центр Альфа».
Того ж дня між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКСОЦБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір застави, за яким остання передала в заставу банку придбаний нею автомобіль марки «MAZDA», модель «3».
На підтвердження факту відсутності перебування у шлюбі та факту відсутності проживання однією сім`єю з будь-яким чоловіком без реєстрації шлюбу на момент укладання кредитного договору на купівлю автотранспортних засобів № 092/08-19 від 28 серпня 2008 року відповідач надала банку заяву від 27 серпня 2008 року.
02 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит № 632/7 (для придбання транспортного засобу). 
ОСОБА_1 надавав свою згоду на укладення ОСОБА_2 цього договору.
Транспортний засіб марки «AUDI», модель А6, 2001 року випуску, об`єм двигуна                          2 496 куб. м було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
За ОСОБА_2 21 липня 2017 року зареєстровано трактор колісний Т-40М,                2017 року випуску, заводський номер НОМЕР_10 , д.н.з НОМЕР_8 .
Згідно з висновком № 07/02/2022 експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу від 19 лютого 2022 року, складеним судовим експертом ОСОБА_17 на замовлення адвоката Іванової О. М., діючої в інтересах ОСОБА_3 , середня ринкова вартість ідентичного транспортного засобу - трактора колісного Т-40М, 2017 року випуску, д.н.з НОМЕР_8 , станом на дату дослідження може становити 37 920 грн.
За ОСОБА_2 02 жовтня 2017 року зареєстровано екскаватор колісний «ATLAS 1404», 1997 року випуску, заводський номер НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_3 .
Згідно з висновком № 09/02/2022 експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу від 19 лютого 2022 року, складеним судовим експертом ОСОБА_17 на замовлення адвоката Іванової О. М., діючої в інтересах ОСОБА_3 , середня ринкова вартість ідентичного транспортного засобу - екскаватора колісного «ATLAS 1404», 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 станом на дату дослідження може становити 548 312,49 грн.
За ОСОБА_2 24 липня 2018 року зареєстровано транспортний засіб марки «TATRA», модель 815, 1989 року випуску, червоного кольору.
Згідно з висновком № 02/04/2021 експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу від 03 квітня 2021 року, складеним судовим експертом ОСОБА_17 на замовлення адвоката Іванової О. М., діючої в інтересах ОСОБА_3 , ринкова вартість ідентичного транспортного засобу - автомобіля марки «TATRA», модель 815, 1989 року випуску станом на дату дослідження може становити 69 300 грн.
За ОСОБА_2 01 квітня 2019 року зареєстровано екскаватор колісний «LIEBHERR», 1994 року випуску, заводський номер НОМЕР_9 , д.н.з НОМЕР_12 .
Згідно з висновком № 08/02/2022 експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу від 19 лютого 2022 року, складеним судовим експертом ОСОБА_17 на замовлення адвоката Іванової О. М., діючої в інтересах ОСОБА_3 , середня ринкова вартість ідентичного транспортного засобу - екскаватора колісного ««LIEBHERR», 1994 року випуску, д.н.з НОМЕР_12 , станом на дату дослідження може становити 368 466 грн.
Крім того, судами встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як ФОП першої та другої груп згідно з КВЕД ДК009:2010 (КВЕД-2005) є надання в оренду будівельних машин і устаткування (Код згідно з КВЕД 77.32).

 
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;                             3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;                  5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі                                           № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), від 22 вересня 2020 року в справі                     № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. 
При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Аналіз правових позицій сторін у розглядуваній справі свідчить, що між ними виник спір щодо нерухомого майна, набутого під час шлюбу. При цьому позивач вважає, що квартира є її особистою власністю, набутою за кошти, які належали їй особисто, а відповідач - спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана під час шлюбу з позивачем, який не довів, що придбання спірної квартири відбулося за її особисті грошові кошти.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, оцінивши надані сторонами докази, врахувавши показання свідків, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_15 належними та достовірними доказами факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 травня 2006 року до 05 жовтня 2012 року, у зв`язку з чим правильно зазначив, що набуте у цей період майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка, розташовані на АДРЕСА_1 , а також кошти від реалізації транспортного засобу марки «MAZDA» є особистою приватною власністю ОСОБА_2 і не підлягають поділу.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень в означених частинах, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в означених частинах.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на житловий будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_1 та на кошти від реалізації транспортного засобу марки «Mazda» і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу в означених частинах слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в цих частинах - без змін.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 1/2 часток вартості транспортних засобів марки «TATRA», екскаватора колісного «ATLAS 1404», екскаватора колісного «LIEBHERR», трактора колісного Т-40М, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання її особистою приватною власністю транспортного засобу марки «TATRA», з таких підстав.
Звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2 частку вартості транспортних засобів, які були придбані ними у період перебування у зареєстрованому шлюбі та зареєстровані на ОСОБА_2 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в означеній частині та визнаючи транспортний засіб марки «TATRA» особистою приватною власністю ОСОБА_2 суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що майно ФОП, як майно для професійної діяльності члена сім`ї і яке придбане за кошти від своєї діяльності як підприємця і використовується в його підприємницькій діяльності не в інтересах сім`ї, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до статті 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, з таких підстав.
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 жовтня 2012 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 був укладений шлюб.
У період з 02 жовтня 2017 року до 01 квітня 2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано транспортні засоби марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR» та трактор колісний Т-40М.
Тобто, зазначене нерухоме майно придбано у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).
Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.
Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для здійснення господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна з урахуванням положень статті 71 СК України, відповідно до якої речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності, а вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між подружжям з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів його поділу, а також за наявності підстав для втручання у здійснення підприємницької діяльності.
Відповідні висновки викладені Верховним Судом України у постановах:                                    від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі                       № 6-21цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15, а також неодноразово підтримані Верховним Судом у постановах: від 11 вересня 2019 року у справі                             № 2107/3988/2012, від 06 листопада 2019 року у справі № 161/11764/15-ц,                                від 11 грудня 2019 року у справі № 553/1271/18, від 19 лютого 2020 року у справі                                  № 279/6459/14-ц (провадження № 61-33697св18).
Встановивши, що спірні транспортні засоби придбані за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на це майно, тому транспортні засоби марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR» та трактор колісний Т-40М є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. 
Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. 
Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. 
У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.
Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.
Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду                                      від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18) та від 26 червня 2024 року у справі № 569/10331/21 (провадження № 61-1174св24).
Встановивши, що ОСОБА_1 висловив свою згоду на одержання грошової компенсації за транспортні засоби марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR» та трактор колісний Т-40М, які є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності, яка визначена на підставі висновків експертних автотоварознавчих досліджень і, як наслідок, припинення його права власності на спірне майно.
ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на спростування вартості транспортних засобів.
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошової компенсації за транспортні засоби марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR» та трактор колісний Т-40М, а також в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на транспортний засіб марки «TATRA» підлягають скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про визнання за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя права власності на зазначені транспортні засоби та стягнення з            ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 1/2 частки їх вартості.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області                                   від 14 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 102 000 грн - 1/2 частки ринкової вартості транспортного засобу марки «AUDI» в касаційному порядку не оскаржується, тому не переглядається Верховним Судом.
 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу задоволено частково, тому з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 15 565,28 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області                                  від 14 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за транспортні засоби марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR» та трактор колісний Т-40М, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 транспортного засобу марки «TATRA» скасувати на прийняти в цих частинах нову постанову.
Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «TATRA», модель 815, 1989 року випуску, об`єм двигуна 12 670 куб. см.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «TATRA» в сумі 34 650 (тридцять чотири тисячі шістсот п`ятдесят) гривень.
Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на екскаватор колісний «ATLAS 1404» заводський номер НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , 1997 року випуску.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки екскаватора колісного «ATLAS» в сумі                                  274 156 (двісті сімдесят чотири тисячі сто п`ятдесят шість) гривень.
Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на екскаватор колісний «LIEBHERR», шведський номер НОМЕР_9 , № двигуна НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , 1994 року випуску.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки екскаватора колісного «LIEBHERR» в сумі                           184 233 (сто вісімдесят чотири тисячі двісті тридцять три) гривні.
Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на трактор колісний Т-40М, заводський номер                             НОМЕР_10 , № двигуна НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 , 2017 року випуску.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки трактора колісного Т-40М в сумі                                                   18 960 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень.
В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області                   від 14 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особистою приватної власністю ОСОБА_2 житлового будинку та земельної ділянки, а також коштів від реалізації транспортного засобу марки «MAZDA» залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 15 565 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 28 копійок.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідачІ. В. Литвиненко    Судді:А. І. Грушицький     А. С. Олійник    Є. В. Петров   О. М. Ситнік