КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/11097/2024                                                                 Доповідач - Ратнікова В.М.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
         м. Київ                                                                                           Справа № 754/18111/23
        25 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді     - Ратнікової В.М.
суддів                          - Борисової О.В.
                                     -  Кашперської Т.Ц.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» Македона Олександра Андрійовича на  рішення Деснянського районного суду міста Києва  від 12 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Грегуля О.В., у цивільній справі за позовомАкціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -
в с т а н о в и в :
У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до   ОСОБА_1 про стягнення коштів.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що Monobank це мобільний банк в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам, спеціальним платіжним засобом яких є карта. Особливістю проекта є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Онбординг  відбувається шляхом: верифікації клієнта очно на точці видачі, у відділенні , співробітником служби доставки банку у зручному для клієнта місці, кредитним агентом у точці.
Зазначає що, починаючи з травня 2020 року відбувається відеоверифікація працівником банку дистанційно, ДІЯ шерінг на точці дистанційно та селфі клієнта спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом.
22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 22 квітня 2020 року.
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.
Підписавши анкету-заяву відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала  у мобільному додатку примірники вказаних документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.
Окрім того, зазначила в заяві наступне: прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх даних згідно з договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису.
На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі                                    25 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.
Зазначає, що станом на 19.10.2022 року у відповідачки прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 19.10.2023 року направив відповідачці повідомлення "пуш" про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості.
З огляду на вище викладене, просив суд стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22 квітня 2020 року станом на 02 листопада 2023 року у  розмірі 52 157, 90 грн. - тіло кредиту.
 Рішенням Деснянського районного суду міста Києва  від 12 лютого 2024 року задоволено позов частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 за анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг «Мonobank» від 22.04.2020 року на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ЄДРПОУ: 21133352): 25000 грн. - тіла кредиту та 1286,44 грн. - судового збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 18 квітня 2024 року представник позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» Македон Олександр Андрійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва  від 12 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити .
 Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції є незаконними, рішення ухвалене всупереч норм процесуального права, за неправильного застосування норм матеріального права.
Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив механізм отримання банківських послуг проекту «Monobank», а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, Правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту. У зв`язку із неналежним дослідженням указаної процедури, місцевий суд дійшов передчасного висновку про те, що відповідач не був ознайомлений із вищезазначеними складовими кредитного договору.
  Вказує на те, що підписанням цього договору, клієнт підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчисленні кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному  додатку (пункт 3 Анкети-заяви).
Клієнт беззастережно погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Повідомлення про зміну дозволеного кредитного ліміту Банк надсилає у мобільний застосунок (пункт 3 Анкети-заяви).
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015року, на  законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Звертає увагу суду на те, що Умови і правила обслуговування, опубліковані на  офіційному сайті Банку та публічно доступні в режимі реального часу для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
Зазначає, що у підписаній анкеті-заяві відповідачка визнала, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (п. 6 Анкети-заяви).
Вищенаведене, на думку апелянта, свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору, в тому числі погодження сторонами Умов і правил разом з додатками, які є невід`ємною складовою Договору.
Звертають увагу суду, що Витяг з Умов та Тарифи за карткою Monobank, що  знаходиться  в матеріалах справи, враховуючи специфіку надання банківських послуг, неодноразово  оновлювались та доповнювались у відповідність вимогам діючого законодавства. Актуальні  редакції, згоду на які, були надані відповідачем шляхом, зокрема та не виключно, проведенням банківських операцій та подальшого користування банківськими послугами були доступні на постійній основі у публічному доступі на офіційному сайті банку за посиланнями https://www.monobank.ua/terrns та/або https://www.monobank.com.ua/tern в Мобільному додатку.
Тобто, та редакція Умов та правил, що наявна у матеріалах справи має показовий характер та може доповнюватись позивачем.
Зазначає, що у суду, під час ухвалення рішення є безперешкодний доступ до актуальних Умов та правил, що знаходяться в публічному доступі (як то наприклад, актуальної кодексів, нормативно-правових актів, постанов, судової практики та ін.) в режимі реального часу на офіційному сайті банку за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
Вважає, що посилання суду першої інстанції на недоведеність з боку банку, що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними є безпідставними, оскільки вони не грунтуються на приписах ЗУ « Про електронну комерцію».
Звертає увагу, що відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі), а тому у останньої виникла заборгованість.
Враховуючи, що у відповідачки  прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, на підставі положення п.п.5.16 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, та вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив повідомлення "пуш" про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості.
На підставі вищезазначеного загальний розмір заборгованості відповідача перед банком за договором станом на  02.11.2023 року  становить 52 157, 90  грн.
Зазначає, що будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідачка не надала суду контррозрахунок суми заборгованості, який суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого банком розрахунку, відтак відсутні законні підстави для того, щоб піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами.
Відповідачка своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, 22 квітня 2020 року   ОСОБА_2   ( після зміни прізвища - ОСОБА_3 ) підписала Анкету- заяву до договору про надання банківських послуг. За змістом цієї Анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_2 зокрема, дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта ОСОБА_2 та після зміни та видачі нового паспорту на прізвище ОСОБА_3 , які скопійовані нею та надані до анкети в електронному вигляді.
У анкеті-заяві міститься прохання відповідачки відкрити поточний рахунок №  НОМЕР_1 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. 
Також зазначено прохання вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналогів (у тому числі його електронний/ електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в банку. Засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем (п.6 анкети -заяви).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22 квітня 2020 року вбачається, що відповідачка станом на 02 листопада 2023 року має заборгованість у розмірі 52 157, 90 грн - заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту).
Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, суд першої інстанції посилався на те, що суду не надано доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача тіла кредиту саме в сумі: 52157,9 грн., оскільки в позові самим же позивачем зазначається, що сума наданого тіла кредиту становить: 25000 грн..
Будь-яких конкретних правових, беззаперечних і допустимих доказів про повне або часткове спростування позовних вимог у частині стягнення: 25000 грн. - тіла кредиту суду не надано. За таких обставин позов задовольняється частково.
 Колегія суддів з таким висновкам суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове  рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права та із дотриманням  норм  процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні.
Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 52 157, 90 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до позовної заяви було долучено копію Анкети- заяви та розрахунок заборгованості за договором  №б/н від 22 квітня 2020 року, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів, Тарифи за карткоюmonobank, паспорт споживчого кредиту Чорної картки. 
Як встановлено судом, 22 квітня 2020 року   ОСОБА_2   ( після зміни прізвища - ОСОБА_3 ) підписала Анкету- заяву до договору про надання банківських послуг. За змістом цієї анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_2 зокрема, дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта ОСОБА_2 та після зміни та видачі нового паспорту на прізвище ОСОБА_3 , які скопійовані нею та надані до анкети в електронному вигляді.
У анкеті-заяві міститься прохання відповідачки відкрити поточний рахунок №  НОМЕР_1 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. 
Також зазначено прохання вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналогів (у тому числі його електронний/ електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в банку. Засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем (п.6 анкети -заяви).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22 квітня 2020 року вбачається, що відповідачка станом на 02 листопада 2023 року має заборгованість у розмірі 52 157, 90 грн - заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту).
Разом з тим, вказані документи у їх сукупності не підтверджують факт отримання відповідачкою коштів на підставі анкети-заяви та наявність у неї заборгованості перед позивачем.
Варто зауважити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18,   від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20 та інших.
Відтак, розрахунок заборгованості, на який посилається банк, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі, на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності у відповідачки заборгованості за кредитом, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема, виписку по особовому рахунку позичальника та докази відкриття кредитного ліміту та його розміру, на підставі яких, як суд першої, так і суд апеляційної інстанції мав би можливість перевірити розмір кредитної заборгованості.
Інших доказів на підтвердження існування заборгованості банком суду надано не було, а тому  позивач не довів належними та допустимими доказами наявність  заборгованості, що заявлена до стягнення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції не дослідив належним чином всі обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, з огляду на що дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову                          АТ «Універсал банк».
Посилання у апеляційній скарзі на доведеність факту укладення сторонами кредитного договору у електронній формі на висновок суду не впливають, оскільки сам по собі факт укладення кредитного договору ще не свідчить про порушення сторонами умов його виконання, виникнення заборгованості та її розмір.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що  апеляційна скаргапредставника позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» Македона Олександра Андрійовичапідлягає частковому задоволенню, а рішення Деснянського районного суду міста Києва  від 12 лютого 2024 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового  рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись  ст. ст. 205, 207, 626, 628, 629, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 3, 1. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.77, 80, 81, 89, 263,  367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                                            
                                                    п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника позивачаАкціонерного товариства «Універсал Банк» Македона Олександра Андрійовича  задовольнити частково.
 Рішення Деснянського районного суду міста Києва  від 12 лютого 2024 року  скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                              Судді: