П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/4213/24	

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі за позовом адвоката Строілова Сергія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання дій протиправними  та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2024 року адвокат Строілов С.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (далі – відповідач, ТУ ДСА в Херсонській області), в якому просив:
- визнати протиправними дії щодо нарахування суддівської винагороди у виданій ОСОБА_1 довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 79-02/24 від 11.01.2024, обчисленої з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.; 
- зобов`язати видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій нарахувати суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01.01.2024, прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 грн.

В обґрунтування позовних вимог адвокат зазначає, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, отримує довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі – Закон №1402-VII).
Як пояснює адвокат, ТУ ДСА України в Херсонській області видало довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024, в якій визначений розмір суддівської винагороди з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102 грн., встановленого статтею 7 Закону України № 3460-ІХ від 09.11.2023 «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі – Закон №3460-ІХ).
Адвокат вважає протиправним застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн. для визначення розміру грошового утримання.
Як указує адвокат, з огляду на положення Закону №1402-VIII, для визначення розміру суддівської винагороди слід враховувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлений на 01 січня календарного року. 
На переконання адвоката, указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.. 
Таким чином, відповідач повинен надати його довірительці довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для розрахунку такої винагороди, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на 01.01.2024 складає 3028 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправними дії щодо нарахування суддівської винагороди у виданій ОСОБА_1 довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 79-02/24 від 11.01.2024, обчисленої з розрахунку встановленого статтею 7 Закону №3460-ІХ прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.
Зобов`язано відповідача видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій нарахувати суддівську винагороду з розрахунку встановленого статтею 7 Закону №3460-ІХ з 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в розмірі 3028 грн.
Суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ТУ ДСА в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 968,69 грн.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що суддівська винагорода визначається виключно Законом №1402-VII та її розмір безпосередньо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на відповідний календарний рік.
Суд зазначив, що нормами Закону України №966- XIV від 15.07.1999 «Про прожитковий мінімум» закріплений вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
При цьому, суд указав, що судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо,  а тому зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлений для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди є протиправним. 
Як зауважив суд, заміна однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлений на 01.01.2024, на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 грн.) в силу своє протиправності, порушує гарантовані Конституцією України та спеціальним законодавством гарантії незалежності суддів.

25 квітня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд ухвалив додаткове рішення у даній  справі про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ТУ ДСА в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ТУ ДСА в Херсонській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що Закон №3460-ІХ не передбачає збільшення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024.
Скаржник указує, що цей базовий розмір посадового окладу судді законодавством залишений на рівні 2021 року, зокрема, у розмірі 2102 грн., а тому правові підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не виникли.
Також скаржник наголошує на тому, що ТУ ДСА в Херсонській області, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не має правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування норм статті 7 Закону №3460-ІХ, яким прожитковий мінімум для працездатних осіб, з 01.01.2024 визначений у розмірі 2102 грн.
Таким чином, скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Строілов С.О., у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам, викладеним у позовній заяві, та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність поданої скарги, у зв`язку з чим просить в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду - залишити без змін.
Також адвокат заявив клопотання про відшкодування понесених позивачкою судових витрат на правничу допомогу, яка надана адвокатом у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 800 грн, шляхом стягнення цих витрат з ТУ ДСА в Херсонській області.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Указом Президента України №1271/2001 від 27.12.2001 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Білозерського районного суду Херсонської області у межах п`ятирічного строку.
Постановою Верховної Ради України №629-ІV від 06.03.2003 ОСОБА_1 обрана суддею Білозерського районного суду Херсонської області безстроково.
Постановою Верховної Ради України №1515-VІІІ від 08.09.2016 ОСОБА_1  звільнена з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.
10.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до ТУ ДСА в Херсонській області із заявою про надання довідки з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 грн., встановленого статтею 7 Закону №3460-ІХ.
11.01.2024 ТУ ДСА в Херсонській області на ім`я ОСОБА_1 виготовлено довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 79-02/24, в якій, зокрема, використано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, котрий застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн., а не з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 грн., встановленого статтею 7 Закону №3460-ІХ .

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги стосовно правомірності застосування прожиткового мінімуму на рівні 2 102 грн. під час визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів виходить з такого.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі і вище – Закон №1402-VIII).
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пункт 1 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, передбачає, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.
Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Частина першою статті 4 Закону №1402-VIII встановлює, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону №1402-VIII, зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Пункт 1 частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII передбачає, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлений на 01 січня календарного року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції доречно наголосив на тому, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.
Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їхнього статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема у рішеннях від 20.03.2002  № 5-рп/2002, від 01.12.2004  № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, від 04.12.2018 № 11-р/2018.

30.09.2016 набрали чинності зміни, внесені до Конституції України, згідно із Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».
Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», серед іншого, стаття 130 Конституції України викладена в новій редакції, текст якої зазначений вище, і вперше закріплений спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».
З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини 1 статті 135 Закону №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.
Розмір суддівської винагороди визначений у статті 135 Закону №1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини 2 статті 130 Конституції України.
Пункт 1 частини 3 та пункт 1 частини 4 статті 135 Закону №1402-VIII визначає, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, безпосередньо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року.

Слід зазначити, що визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян врегульовані Законом України від 15.07.1999 №966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі – Закон №966-XIV).
Відповідно до статті 1 Закону №966-XIV прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
Закон №966-XIV закріплює вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Варто зауважити, що судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Слід зазначити, що статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», разом із встановленням станом на 01.01.2021 прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102 грн.
До 2021 року відповідач для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовував прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлений на 01 січня відповідного календарного року, відповідно до статті 135 Закону №1402-VIII.

Водночас колегія суддів зауважує, що зміни до Закону №1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлений для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, відсутні.
Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною 2 статті 130 Конституції України і частиною 3 статті 135 Закону №1402-VIII.

Отже, Закон №1402-VIII закріплює, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII.
Усталена та послідовна правова позиція щодо застосування статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», статті 135 Закону №1402-VIII викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі № 360/503/21, від 22.06.2023 у справі № 400/4904/21, від 12.07.2023 у справі № 140/5481/22, від 02.08.2023 у справі №560/5597/22, від 18.10.2023 у справі № 400/12428/21, від 20.11.2023 у справі № 120/709/22-а.
Зокрема, Верховний Суд в постанові від 13.09.2023 у справі №240/44080/21 сформулював такі правові висновки у спірних правовідносинах:
- Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII
- зміна Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.
Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлений на 01.01.2024 (3028 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» є неправомірним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції  про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо протиправності застосування прожиткового мінімуму на рівні 2102 грн. для визначення розміру суддівської винагороди.
Інші ж доводи також не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушення норм процесуального права.

Стосовно заявленого клопотання адвоката Строілова С.О., про стягнення з ТУ ДСА в Херсонській області, на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4800 грн, які понесені під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.
Частинами 1,2  статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно до положень статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини  3 статті  134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частин 4, 5 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частини 6, 7 статті 134 КАС України визначають, що у разі недотримання вимоги частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
ТУ ДСА в Херсонській області подало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому зазначає, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі є завищеним, а стягнення витрат на правову допомогу у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності та співмірності.

Досліджуючи питання обґрунтованості заявленої суми у відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує, що згідно матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 у справі представляв адвокат Строілов С.О. на підставі Договору №2/24/1 від 01.02.2024 про надання правової допомоги.
Згідно пункту 4.2. Договору, за правничу допомогу передбачену пунктом 1.2. Договору,  Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар), а розмір винагороди Адвоката за надання правничої допомоги, умови та порядок розрахунків визначаються Сторонами в додаткових угодах до цього Договору (Договір наявний в матеріалах справи).
За умовами Додаткової угоди №1 від 01.02.2024 до Договору, Сторони домовились, що вартість винагороди (гонорару) Адвоката за надання Клієнту правничої допомоги за одну годину роботи Адвоката становить 20% мінімальної заробітної плати встановленої Законом на час виконання Адвокатом зобов`язань передбачених пунктом 1.2. Договору, а винагорода (гонорар) Адвоката за представництво в суді оплачується Клієнтом протягом п`яти робочих днів після виконання рішення суду в частині стягнення на користь Клієнта судових витрат на правничу допомогу адвоката (додаткова угода наявна в матеріалах справи).
На підтвердження наданих послуг адвокат надав до суду апеляційної інстанції Акт наданих послуг № 2 від 12.06.2024, який містить детальний опис обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт:
-ознайомлення з апеляційною скаргою;
-дослідження нормативних актів зазначених в апеляційній скарзі
-аналіз судової практики
-складання і подання до суду відзиву на апеляційну скаргу
-складання та подання до суду клопотання про стягнення судових витрат.
Згідно акта, загальний час витрачений Адвокатом для захисту інтересів Клієнта, пов`язаний з розглядом П`ятим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги ТУ ДСА України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 у справі за №420/4213/24, становить 3 години, а загальна вартість винагороди (гонорару) Адвоката становить 4 800 грн.
Досліджуючи питання обґрунтованості заявленої суми у відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. 
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
При цьому, колегія суддів враховує, що у постанові від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на правову допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості і верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін.
Також колегія суддів враховує, що у рішенні від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України (заява № 19336/04), ЄСПЛ також підкреслив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були така сума обґрунтованою.
Колегія суддів, враховуючи складність справи, зміст та обсяг підготовлених та поданих до апеляційного суду документів, їх значення для спору, вважає, що заявлена на відшкодування сума витрат на правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції у розмірі 4800 грн, не  відповідає складності справи, з урахуванням наданого обсягу виконаної адвокатом роботи.
Беручи до уваги неспівмірність заявленої суми судових витрат із обсягом наданих послуг в суді апеляційної інстанції, кількість підготовлених процесуальних документів, а також відсутність засідань, колегія суддів дійшла висновку про надмірність заявленої суми витрат, а тому присуджує  її частково у розмірі  3000 грн.
Згідно вимог статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно положень статей 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі за позовом адвоката Строілова Сергія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання дій протиправними  та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (код ЄДРПОУ 26283946) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

суддя                                                                                           Ю. М. Градовський

суддя                                                                                           Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 26.09.2024.