Номер провадження: 22-ц/813/3658/24 
Справа № 522/17563/23
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В. 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2023 року у складі судді Косіциної В.В., 
встановив:
У вересні 2023 року, Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 348077,25 грн. та судовий збір.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2023 року позов Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» задоволено. 
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнути на її користь з Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» 7831,80 грн., які були сплачені в якості судового збору при подачі апеляційної скарги. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не викликавши її у судове засідання та позбавивши її участі у судових засіданнях порушив конституційні засади судочинства. Крім того, вона мала право на виклик у судове засідання відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, про що нею 16.10.2023 подавалося відповідне клопотання, яке було залишено фактично без розгляду. 
Крім того, в якості обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що суд в порушення вимог ст. 89 ЦПК України про всебічне, повне, об`єктивне та безпосереднє дослідження наявних у справі доказів не дав належну оцінку недопустимим доказам, наданим представником АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - адвокатом Черкасовою О.О., а саме розрахунку заборгованості і оборотним відомостям (випискам) банку по кредитним рахункам, безпідставно і незаконно врахував їх, а не відхилив як недопустимі. Крім того, судом незаконно допущено до участі у справі в якості представника АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - адвоката Черкасову О.О., яка фактично є свідком у справі та одночасно представником в суді, тобто виконує функції двох протилежних та взаємовиключних процесуальних статусів. 
Також скаржниця зазначає, що нею не виконувалися зобов`язання перед банком не через відмову від виконання зобов`язання, а через форс - мажорні обставини, що виникли для неї особисто, зокрема вважає, що законодавець на підставі Прикінцевих і Перехідних положень Цивільного Кодексу України, а саме п.18 звільнив її не тільки від пені, штрафу на час воєнного стану, а взагалі від відповідальності на відміну від ситуації з COVID-19, де мова йшла лише про штраф і пеню. Вважає, що вона підлягає звільненню від відповідальності також на підставі Листа Торгово - промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 та положень Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі - продажу товарів від 11.04.1980. Крім того, на думку скаржниці, позивачем порушено також вимоги ст. 175 ЦПК України під час подання позовної заяви, а саме процедуру досудового регулювання спору. 
У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2023 року залишити без змін. 
В судове засідання, призначене на 27.06.2024 сторони не з`явилися.
Від представника АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - Коритного В.С. надійшла до суду заява, у якій представник товариства просить суд судове засідання провести за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів.
Від скаржниці ОСОБА_1 вчергове надійшла до суду заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, у якій остання просить суд визнати її неявку в судове засідання, призначене на 10 год.00 хв. 27.06.2024 такою, що сталася з поважних причин та розгляд судової справи за її відсутності не проводити. 
Проте вказана заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.02.2024 справу було призначено до апеляційного розгляду на 18.04.2024 о 09 год.40 хв.
15.04.2024 на адресу суду від  ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, через що розгляд справи судом було відкладено на 23.05.2024 о 11 год. 20 хв. 
20.05.2024 від ОСОБА_1 знову надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку було призначено на 23.05.2024 о 11 год. 20 хв., у зв`язку із тим, що стан її здоров`я не покращується. Враховуючи зазначене, апеляційним судом справу було відкладено на 27.06.2024 о 10год.00хв. 
25.06.2024 від ОСОБА_1 вчергове надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку призначено на 27.06.2024 о 10 год. 00 хв., у зв`язку із тим, що стан її психоневрологічного здоров`я не покращується. 
Отже, на протязі майже трьох місяців скаржниця систематично не приймає участь у справі, подаючи кожен раз заяви про відкладення розгляду справи, посилаючись на стан її здоров`я.
Разом з тим, статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Вбачається, що у ОСОБА_1 була можливість для наведення суду наявних у неї доводів у поданій до суду апеляційній скарзі. При цьому, надані ОСОБА_1 медичні довідки та захворювання, про які вона зазначає, не виключають можливість її явки до суду, враховуючи те, що ОСОБА_1 особисто неодноразово приходила до суду та через канцелярію подавала вище перелічені заяви про відкладення розгляду справи, що не перешкоджало їй з`явитися до судового засідання. 
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове відкладення розгляду справи з зв`язку саме із заявами ОСОБА_1 , баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та розглянути справу за відсутності її учасників.
Окрім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.
При цьому,  ОСОБА_1 мала можливість подати клопотання про участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, однак таким правом не скористалася.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що11 вересня 2019 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено комплексний кредитний договір №1/3725184, відповідно до умов якого Банк передав відповідачеві у користування грошову суду у розмірі 364581,59 гривень на період з 11.01.2019 по 10.09.2026 із фіксованою процентною ставкою 18,9% річних (а.с.14). 
З договору вбачається, що місцем проживання та місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . 
Згідно копій платіжної інструкції №1/3725184 від 11.09.2019, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» переказала на картковий рахунок ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 348850,00 гривень та 16731,59 гривень Банк сплатив в якості страхового платежу за кредитним договором (а.с.21).
14 вересня 2022 року Позивач звернувся із повідомленням-вимогою до відповідачки, що було направлено на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , проте, належним чином так і не була виконана відповідачкою.
18 листопада 2022 року Позивач повторно звернувся із повідомленням-вимогою до відповідачки, що було направлено на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , проте, належним чином так і не була виконана відповідачкою (а.с.22).
Факт відправлення повідомлення-вимоги підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплати поштового перекази, з яких вбачається, що повідомлення були повернуті у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1/3725184 від 11.09.2019 року становить 348077,25 гривень, що складається з:
- строкова заборгованість 237532,42 гривні;
- прострочена заборгованість - 47643,96 гривень;
- прострочені відсотки 58409,34 гривні;
- нараховані відсотки 4491,53 гривні. (а.с.4).
Згідно руху коштів по погашенню поточної та простроченої заборгованості по кредиту, наданому позивачем ОСОБА_1 , в якості погашення заборгованості було внесено 79405,21 гривня (фактичне погашення кредиту 36346,9; фактичне погашення простроченої заборгованості за кредитним договором 43058,72). З зазначеного документа вбачається, що останній платіж в якості погашення заборгованості за тілом кредиту був внесений відповідачкою - 11.03.2022 та становив 391,25 гривень.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що відповідачка ОСОБА_1 істотно порушила норми чинного законодавства та умови кредитного договору №1/3725184 від 11.09.2019, не виконавши взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту разом з нарахованими відсотками та іншими платежами, передбаченими Договором, тому ці грошові кошти підлягають стягненню з неї. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Судовим розглядом справи встановлено, що згідно копій платіжної інструкції №1/3725184 від 11.09.2019, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» переказала на картковий рахунок ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 348 850,00 гривень та 16 731,59 гривень Банк сплатив в якості страхового платежу за кредитним договором, тобто, свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором.
Разом з тим, відповідачка своєчасно не повернула кредитодавцеві грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, внаслідок чого станом на день звернення до суду у відповідача виникла заборгованість у розмірі 348077,25 гривень. Будь яких доказів, які б підтверджували погашення заборгованості відповідачем до суду не надходило.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про задоволення позовних вимог АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК».
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не викликавши її у судове засідання та позбавивши її участі у судових засіданнях порушив конституційні засади судочинства. Зокрема, зазначає, що вона мала право на виклик у судове засідання відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, оскільки сума позовних вимог до неї складає 348077,25 грн., тобто перевищує необхідний поріг у сумі 268400,00 грн., який був встановлений для малозначних справ, станом на момент подачу позову у 2023 рік, про що нею 16.10.2023 подавалося відповідне клопотання, яке фактично було залишено без розгляду. 
Проте вказані доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне. 
Так, чинне законодавство не містить чіткого поняття «малозначна справа» та вичерпного переліку підстав, за яких суд може визначити справу малозначною, норми ЦПК України, визначають лише рекомендований список ознак малозначності справ за наявності яких суд має право визначити справу малозначною, проте це не є обов`язком суду. Питання щодо віднесення справи до категорії малозначних справ вирішується судом першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі.
Отже, суд під час прийняття справи до свого провадження вирішує питання чи відноситься така справа до малозначних справ, на підставі ознак, які наведенні у ч. 3 ст. 274 ЦПК України, а це зокрема: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 08.09.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. При цьому, у мотивувальній частині ухвали зазначено, що оскільки заявлена ціна позову складає 348077,25 грн, тому враховуючи її характер спірних відносин, склад учасників та предмет доказування, справа буде розглядатися в порядку спрощеного провадження (а.с. 37-39).
Згідно із ч. ст.277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд в залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Матеріалами справи встановлено, що 16.10.2023 на адресу суду надійшли заперечення ОСОБА_1 проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження (а.с. 42-44).
Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:
1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Залишаючи без задоволення ухвалою суду від 24.10.2023 заперечення відповідачки ОСОБА_1 проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження, суд на підставі ст. 19, 43, 83, 247, 277 ЦПК України, виходив із того, що ціна позову, що визначена у позовній заяві становить 348 077,25 грн, тоді як граничною межою для розгляду справи у порядку спрощеного провадження згідно п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України є 662000,00 грн. (2 684 *250 = 662 000). Справа не належить до переліку справ, що підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження (ч.4 ст. 274 ЦПК України) та належить до категорії справ незначної складності. Судом також зауважено, що сторони справи фактично не обмежені у можливостях щодо подання доказів, або ж заяв чи клопотань, в тому числі щодо виклику свідків, проведення експертизи тощо.
Врахувавши ціну позову та незначну складність справи, що дозволяє віднести дану справу до малозначних, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, врахувавши той факт, що судом не вбачається наявність підстав для здійснення допиту свідків або ж призначати експертизу на момент постановлення ухвали, а кількість доказів у справі незначна, справа не становить значного суспільного інтересу, суд дійшов обґрунтованого до висновку про наявність підстав для залишення заперечення без задоволення.
Таким чином, заперечуючи проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та заявляючи клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні, ОСОБА_1 не навела суду обґрунтованих аргументів необхідності здійснення розгляду даної справи саме в загальному позовному провадженні з викликом сторін, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Безпідставними є і посилання скаржниці у апеляційній скарзі про те, що суд в порушення вимог ст. 89 ЦПК України про всебічне, повне, об`єктивне та безпосереднє дослідження наявних у справі доказів не дав належну оцінку недопустимим доказам, наданим представником АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - адвокатом Черкасовою О.О., а саме розрахунку заборгованості і оборотним відомостям (випискам) банку по кредитним рахункам, безпідставно і незаконно врахував їх, а не відхилив як недопустимі. Крім того, судом незаконно допущено до участі у справі в якості представника АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - адвоката Черкасову О.О., яка фактично є свідком у справі та одночасно представником в суді, тобто виконує функції двох протилежних та взаємовиключних процесуальних статусів. 
Так, як вбачається з наявної у матеріалах справи довіреності 16200/90 від 17.05.2023, виданої АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на представництво Черкасовою О.О. інтересів довірителя, останній надані повноваження в тому числі: подавати та підписувати від імені банку заяви, довідки, клопотання та будь - які інші документи, а також посвідчувати своїм підписом відповідність оригіналу копії всіх документів, що наявні в розпорядженні Банку, укладені та/або видані Банком. Вказана довіреність підписана від імені банку - Головою правління (а.с. 29, 29 зворот). 
З урахуванням наведеного, безпідставними є посилання ОСОБА_1 стосовно підписання представником АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - адвокатом Черкасовою О.О. виписок про рух коштів, оскільки остання діяла в межах повноважень згідно вищевказаної довіреності 16200/90 від 17.05.2023. 
Також у доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що нею не виконувалися зобов`язання перед банком не через відмову від виконання зобов`язання, а через форс - мажорні обставини, що виникли для неї особисто, зокрема вважає, що законодавець на підставі Прикінцевих і Перехідних положень Цивільного Кодексу України, а саме п.18 звільнив її не тільки від пені, штрафу на час воєнного стану, а взагалі від відповідальності на відміну від ситуації з COVID-19, де мова йшла лише про штраф і пеню. Вважає, що вона підлягає звільненню від відповідальності також на підставі Листа Торгово - промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 та положень Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі - продажу товарів від 11.04.1980. 
Проте на вказані доводи слід зазначити наступне. 
Пунктом18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, у пункті 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України йдеться про звільнення на визначені законодавством періоди позичальника, який прострочив виконання зобов`язань за договором кредиту (позики), від відповідальності за невиконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу, пені) та відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.
Зобов`язання позичальника сплатити кредитору обумовлені договором проценти, як плата за користування кредитом/позикою (правомірне користування «чужими грошима»), не являється мірою відповідальності за прострочення виконання відповідного зобов`язання.
Боржник ОСОБА_1 у зобов`язанні за комплексним кредитним договором від 11.09.2019 № 1/3725184, яку звільнено від відповідальності за порушення зобов`язання на підставі положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, зокрема внести плату за користування кредитом, оскільки інше не встановлено договором або законом, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним. 
Посилання скаржниці на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, то в цій частині апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає його не належним доказом неможливості виконання відповідачем взятих перед банком зобов`язань. 
Так, Торгово-промислова палата України, оприлюднивши Лист від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, засвідчила, що військова агресія є форс - мажорною обставиною, а сам Лист Торгово-промислової палати України може бути використано як її підтвердження. В той же час, судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 не надала суду будь яких доказів того, що саме внаслідок військової агресії російської федерації проти України, вона не мала можливості виконати свої зобов`язання за Кредитним договором. Судом вірно зазначено, що зв`язок між невиконанням зобов`язань і воєнними діями в Україні відповідачем не доведено. 
Щодо доводів ОСОБА_1  про те, що позивачем порушено також вимоги ст. 175 ЦПК України під час подання позовної заяви, а саме процедуру досудового регулювання спору, то вони також є безпідставними, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням простроченої заборгованості ОСОБА_1 , 17.09.2022 та 18.11.2022 позивачем були направлені до відповідачки повідомлення-вимоги. 
Повідомлення, що направляє одна сторона іншій вважаються направленими належним чином, якщо вони направлені за адресою, вказаною в Договорі.
В розділі кредитного договору - Реквізити сторін, адресою позичальника вказаною: АДРЕСА_1 .
Крім того, зазначену адресу зазначено відповідачкою ОСОБА_1 у поданих нею до суду документах в суді першої інстанції - відзив на позов, заяви про відкладення розгляду справи та у поданій нею апеляційній скарзі. 
Факт відправлення повідомлення-вимоги підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплати поштового перекази, з яких вбачається, що повідомлення були повернуті у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
З вищевказаного слідує, що позивачем дотримано умови Кредитного договору під час направлення вимог, а також підтверджено, що позивачем дотримано встановлений ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» порядок досудового врегулювання спору.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить. 
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ураховуючи вищевикладене,  колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01.07.2024

Головуючий                                                         Є.С. Сєвєрова 

Судді:                                                  Л.М. Вадовська 

О.С. Комлева