Справа № 127/17924/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1766/2024
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2024 року	Справа № 127/17924/15-ц	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого   Ковальчука О. В.,
суддів: Шемети Т. М., Панасюка О. С.,
за участю секретаря Луцишина О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління Служби безпеки України у Вінницькій області до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та виселення,
за апеляційною скаргою Управління Служби безпеки України у Вінницькій області на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про відстрочення виконання рішення, постановлену у цій справі 25 червня 2024 року суддею цього суду Королем О.П.,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2024 року ОСОБА_3  звернулась до суду із заявою про відстрочення виконання рішення. Вказана заява мотивована тим, що 20 січня 2016 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/17924/15-ц частково задоволено позовні вимоги Управління Служби безпеки України у Вінницькій області. Визнано недійсним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , укладений 06 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В задоволенні вимоги позову про виселення ОСОБА_2 та членів його сім`ї відмовлено.
29 лютого 2016 року рішенням Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області задоволено у повному обсязі, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2016 року в частині вирішення позовної вимоги про виселення скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Управління Служби безпеки України у Вінницькій області до ОСОБА_2 про виселення задоволено, виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із кв. АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. 
12 грудня 2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2016 року в частині, залишеній без змін суду апеляційної інстанції, та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року у залишено без змін.
07 квітня 2021 року постановою заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження з виконання рішення у цій справі про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із кв. АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Встановлено строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, тобто до 22 квітня 2021 року.
Заявник зазначала, що судом було ухвалено рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , укладеного 06 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та про виселення їх з цієї квартири з тих підстав, що договір купівлі-продажу був вчинений під впливом обману, адже ОСОБА_1 не мав права відчужувати нерухоме майно, надане йому як службове жиле приміщення.
21 жовтня 2020 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/6582/16-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування завданої майнової шкоди 867 825 грн. (вартості квартири) та у відшкодування завданої моральної шкоди 20 000 грн., а також 4 500 грн. за проведення судової оціночно-будівельної експертизи згідно з висновком № 522 від 20 липня 2020 року судового експерта ОСОБА_4 
05 травня 2021 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відстрочено виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року у цивільній справі №127/17924/15-ц про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із кв. АДРЕСА_1 без надання іншого житла до повного виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року у цивільній справі №127/6582/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, але не більше ніж на два роки, починаючи з часу набрання цією ухвалою законної сили.
07 червня 2021 року постановою заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення у справі №127/17924/15-ц.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, тому у зв`язку з цим 22 грудня 2022 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області заяву ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) у цивільній справі №127/6582/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завданої майнової та моральної шкоди із ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .
На даний час вищезазначене рішення у цивільній справі №127/6582/16-ц звернено до виконання, однак залишається невиконаним, адже з боржника ОСОБА_1 не стягнуто жодних коштів на користь ОСОБА_3 
31 серпня 2023 року постановою заступника начальника Першого відділу ДВС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) поновлено виконавче провадження з примусового виконання рішення у справі №127/17924/15-ц про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кв. АДРЕСА_1 без надання іншого житла.
ОСОБА_3 зазначала, що невиконання рішення у справі про відшкодування шкоди позбавляє її можливості придбати житло, вона підлягає виселенню з кв. АДРЕСА_1 без отримання іншого житла не зі своєї вини, а з вини ОСОБА_1 , який без законних на те підстав продав спірну квартиру її покійному чоловікові ОСОБА_2 . Спірна квартира є єдиним її житлом, а у разі її виселення вона взагалі запишеться без житла. Можливість придбання у неї іншого житла може з`явитись лише у разі виконання рішення у справі №127/6582/16-ц про відшкодування ОСОБА_1 завданої шкоди. 
Пославшись на викладені обставини, ОСОБА_3 просила суд відстрочити виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року про виселення ОСОБА_3 з кв. АДРЕСА_1 без надання іншого житла до виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої майнової шкоди 867 825 грн. (вартості втраченої квартири), завданої моральної шкоди 20 000 грн., а також 4 500 грн. за проведення судової оціночно-будівельної експертизи згідно з висновком № 522 від 20 липня 2020 року судового експерта ОСОБА_4 
25 червня 2024 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області заяву ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення суду задоволено. Відстрочено виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року про виселення ОСОБА_3 з кв. АДРЕСА_1 без надання іншого житла до виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої майнової шкоди 867 825 грн. (вартості втраченої квартири), завданої моральної шкоди 20 000 грн., а також 4 500 грн. за проведення судової оціночно-будівельної експертизи згідно з висновком № 522 від 20 липня 2020 року судового експерта ОСОБА_4 .
Не погодившись із цією ухвалою, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, посилаючись на порушенням норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної вище заяви ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення. Зокрема скаржник посилається на те, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності. На порушення основоположних принципів судочинства та допустимого строку на відстрочення виконання рішення, визначеного у ст. 435 ЦПК України, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року у цій цивільній справі не виконується більше восьми років. При цьому суд першої інстанції 05 травня 2021 року своєю ухвалою спочатку відстрочив його виконання не більше ніж на два роки, а оскаржуваною ухвалою суду відстрочив виконання цього рішення взагалі на не визначений строк. Управління Служби безпеки України у Вінницькій області не може та не повинно нести негативні наслідки через те, що ОСОБА_1 не виконано рішення у іншій цивільній справі №127/6582/16-ц. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 – адвокат Байдак В.Г. вказує, що вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, тому просить її залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Аргументи, які наведені у відзиві на апеляційну скаргу, є аналогічними доводами заяви ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення, що подана нею у березні 2024 року.
       Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу змінити таких підстав.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд виходив з того, що положення ч. 5 ст. 435 ЦПК України не можуть застосовуватись до виниклих правовідносин, тому що рішення Апеляційного суду Вінницької області про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із спірної квартири без надання іншого житла було ухвалене 29 лютого 2016 року відповідно до положень ЦПК України, чинного до 15 грудня 2017 року, які не передбачали, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Однак із такими висновками суду неможливо погодитись з огляду на таке.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам не у повній мірі.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом ч. ч. 1-7 ст. 435 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
За приписами ч. 1  ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження»  (у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою)  за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
З урахуванням того, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), та того, що із заявою ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення звернулась у березні 2024 року, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не вправі був відстрочувати виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року про виселення ОСОБА_3 з кв. АДРЕСА_1 без надання іншого житла до виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року у справі №127/6582/16-ц без вказівки на граничний строк його відстрочення, адже редакція ЦПК України, чинна на час звернення до суду із заявою ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення, уже передбачала, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, відтак оскаржувану ухвалу необхідно змінити, доповнивши її посиланням про часткове задоволення заяви ОСОБА_3 та відстрочення виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року до виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року у справі №127/6582/16-ц, однак не більше чим на один рік у відповідності до ч. 5 ст. 435 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  Управління Служби безпеки України у Вінницькій області задовольнити частково, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області   від 25 червня 2024 року змінити, доповнивши її посиланням про часткове задоволення заяви ОСОБА_3  та відстрочення виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року про виселення ОСОБА_3   з кв.  АДРЕСА_1 без надання іншого житла до виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року у справі №127/6582/16-ц про стягнення з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_3 у відшкодування завданої майнової шкоди 867 825 грн. (вартості втраченої квартири), завданої моральної шкоди 20 000 грн., а також 4 500  грн. за проведення судової оціночно-будівельної експертизи, однак  не більше чим на один рік у відповідності до ч. 5 ст. 435 ЦПК України. 
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                          О. В. Ковальчук

Судді :                                                                                   Т. М. Шемета 

                                                                       О. С. Панасюк