ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5600/24 Справа № 209/888/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У березні 2024 року заявник звернулася до суду із заявою до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування.
       На обґрунтування заяви зазначила, що вона змінила прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_5 у зв`язку з одруженням. 
       Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська 09 грудня 2020 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до неї про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування. 
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року було скасоване та зобов`язано її не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_6 , визначивши години зустрічей з батьком: в 1-й та 3-й тижні кожного місяця в четвер з 16.00 години до 20.00 години, з урахуванням розпорядку дня дитини в присутності матері; після досягнення дитиною 4-х річного віку в 1-й та 3-йтижні кожного місяця в четвер з 16.00 години до 20.00 години, з урахуванням розпорядку дня дитини, без присутності матері, з правом забирати дитину з дошкільного навчального закладу (після вступу дитини в шкільний навчальний заклад з правом забирати дитину з шкільного навчального закладу); двічі на місяць 1-й та 3-й тижні кожного місяця в суботу з 10.00 години до 13.00 години, з урахуванням розпорядку дня дитини, в присутності матері; після досягнення дитиною 4-х річного віку, двічі на місяць 1-й та 3-й тижні кожного місяця з 10.00 години суботи до 20.00 години неділі, без присутності матері, за місцем проживання батька ОСОБА_2 , в іншій частині позовних вимог було відмовлено. 
       У Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень обліковується виконавче провадження про її зобов`язання не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за номером ВП № 70592060. 
       У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан. У зв`язку з тим, що у Дніпропетровському регіоні, останнім часом, досить складна ситуація через військову агресію Російської Федерації проти України, зокрема за інформацією засобів масової інформації, у Дніпропетровській області фіксуються: щоденні повітряні тривоги; ракетна небезпека та загроза балістики; 07 лютого 2024 року в Дніпропетровській області було гучно та є влучання; 12 лютого 2024 року у м. Кам`янське було гучно через шахідів; 13 лютого 2024 року - масова атака БпЛА на Дніпропетровщину; 15 лютого 2024 року - потужні вибухи у Дніпрі та області. 
       Під час сімейного обговорення потенційних загроз для життя та здоров`я рідних та близьких, ними було прийнято рішення про тимчасову евакуацію до міста Києва. У даний час вона та її малолітня донька ОСОБА_7 продовжують перебувати у м. Києві. 
       В м. Дніпрі та області до сих пір продовжуються обстріли, більша кількість влучань, немає такої системи захисту ПВО, як у Києві.
        Возити доньку до м. Кам`янське вона не може через велику кількість тривог, вони несуть загрозу для її життя, крім того донька зараз перебуває у комфортних умовах для забезпечення максимальної безпеки для її психологічного та фізичного здоров`я, навчається у школі та пристосувалася до колективу, відвідує гуртки. Зміна оточення з урахуванням військового положення, обстрілів, вибухів може сказатися на психологічному та емоційному стані доньки. 
       Крім того, батько, ОСОБА_2 , за рік відстрочки жодного разу не проявляв ініціативу. 
       Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 серпня 2022 року», затверджено оновлений перелік територіальних громад, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якого входить 9 областей. Це територіальні громади Донецької (66), Харківської (56), Дніпропетровської (10), Луганської (37), Запорізької (56), Херсонської (49), Миколаївської (26), Сумської (22), Чернігівської (4) областей. Загалом у переліку наразі 326 громад. У цьому переліку ні м. Києва, ні громад Київської області не зазначено взагалі.
       Враховуючи вищевикладене, заявник просила суд встановити їй відстрочку виконання рішення суду по справі № 209/888/20 до закінчення (скасування) воєнного стану в Україні та закінчення (скасування) особливого періоду в Україні. 
       Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відстрочку виконання судового рішення у справі № 209/888/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування – відмовлено.
       Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу, заяву задовольнити.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року у справі № 209/888/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування позовні вимоги були задоволені частково.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року було скасовано та ухвалено нове рішення.
       Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 09 лютого 2023 року відповідачці було встановлено відстрочку виконання рішення суду по справі № 209/888/20 до закінчення (скасування) воєнного стану в Україні, але не більше ніж на один рік з дня постановлення ухвали, тобто не більше ніж до 09 лютого 2023 року.
       Відповідачка змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » у зв`язку з укладенням ІНФОРМАЦІЯ_2 шлюбу з ОСОБА_8 , актовий запис № 88.
       Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності обставин, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Відповідно до Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковим до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ст. 129-1, п. 9 ч. 1 ст. 129).
       Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
       Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

       Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
       Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення № 18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
       За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).
       Згідно з положеннями ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
       Згідно з частиною першою ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.
       Разом з тим, відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
       Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
       Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи – тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
       Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
       Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
       Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі N 9901/598/19.
       Право сторони звернутися із заявою про відстрочення виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
       Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
       Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
       Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.
       Суд першої інстанції встановивши, що питання про відстрочення виконання судового рішення вже вирішувалося судом, із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення відповідачка не зверталася, дійшов до вірного висновку, що відсутні належні обставини, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
       Під час виконання рішення суду сторони не позбавлені можливості узгодити найбільш сприятливі для дитини та компромісні для позивача та відповідачки способи побачень, які не будуть для кожного з них надмірним тягарем та забезпечать підтримання принаймні мінімального зв`язку між батьком та його дочкою, а також забезпечать для усіх належні безпекові умови. Оскільки суд не може не врахувати, що тривале невиконання рішення суду у частині побачень лише сприяє послабленню родинного зв`язку між батьком та його дочкою.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст. ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Головуючий: 

       Судді: