ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р. 	Справа № 440/3814/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул.Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039  по справі № 440/3814/24
за позовом    ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 164150003965 від 01 лютого 2024 року про відмову у переведенні на пенсію за віком, яка призначається відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII;
- зобов`язати відповідача перевести позивача з 30 січня 2024 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби період, згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 06 вересня 1985 року та вкладиша в трудову книжку серія НОМЕР_2 від 03 травня 2010 року з 01 серпня 1985 року по 07 жовтня 1996 року та з 19 липня 2002 року по 01 травня 2016 року, зокрема: в податкових органах з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% заробітної плати, відображеної у довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1600-0503-8/7011 від 29 січня 2024 року та № 1600-0503-8/7010 від 29 січня 2024 року;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії позивача з дати подачі заяви № 179, а саме: з 30 січня 2024 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 164150003965 від 01 лютого 2024 року про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 30 січня 2024 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби, згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 06 вересня 1985 року та вкладиша в трудову книжку серія НОМЕР_2 від 03 травня 2010 року період з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% заробітної плати, відображеної у довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1600-0503-8/7011 від 29 січня 2024 року та № 1600-0503-8/7010 від 29 січня 2024 року та провести перерахунок пенсії з дати подачі заяви № 179, а саме: з 30 січня 2024 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідно до пунктів 10 і 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889- VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723- XII та актами Кабінету Міністрів України або які станом на 01 травня 2016 року мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723- XII та актами Кабінету Міністрів України. Статтею 25 Закону № 3723- XII визначені категорії посад державних службовців. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи Іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсій відповідно до Закону № 889-УІІІ є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Посади працівників податкової інспекції даною статтею не передбачені. Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 втратили чинність. Відповідно до наданих документів ОСОБА_1 стаж на посадах, віднесених до категорій державної служби станом на 01.05.2016 складає 18 років 8 місяців 11 днів. Оскільки, посадовим особам податкової інспекції згідно до статті 343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723- XII, періоди роботи Позивача в державній податковій інспекції, в державній податковій адміністрації з 02.07.1990 по 07.10.1996 не зараховуються до стажу роботи державної служби.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачкою рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, що оскаржується відповідачем.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що з листопада 2023 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Полтавській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
30 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою щодо переведення (перехід) з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".
За результатами опрацювання документів позивачки, відповідач рішенням № 164150003965 від 01 лютого 2024 року відмовив у переведенні останньої на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".
Підставою для відмови пенсійний орган зазначив, що відповідно до наданих документів на 01.05.2016 стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, становить 18 років 8 місяців 11 днів. До стажу роботи на посадах державної служби не зараховано період роботи в ДПІ під час роботи на які було присвоєно персональне звання (з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року).
Не погодившись з таким рішенням органу Пенсійного фонду, позивачка звернулась до суду з позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що ОСОБА_1 з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року працювала в органах державної податкової служби, а посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, отже рішення відповідача не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень та порушує право позивача на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", тому таке рішення слід визнати протиправним, задовольнивши позовні вимоги в цій частині, а вимоги про зобов`язання зарахувати позивачу до стажу державної служби період його роботи в органах державної податкової служби, перевести з 30 січня 2024 року на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" є взаємопов`язаними між собою і похідними від вимоги про оскарження рішення № 164150003965 від 01 лютого 2024 року, а тому також підлягають до задоволення.
Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає у спірних правовідносинах підстав для задоволення частини позовних вимог щодо зарахування позивачці до стажу державної служби період з 01 серпня 1985 року по 07 жовтня 1996 року та з 19 липня 2002 року по 01 травня 2016 року, оскільки спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 164150003965 від 01 лютого 2024 року не свідчить про відмову у зарахуванні до стажу державної служби інших, крім періоду з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року, періодів.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі – Закон № 889-VIII) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року за № 889-VIII, за змістом якого, пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 90 та пунктом 10 та 12 Прикінцевих положень цього Закону.
Статтею 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу " (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, стаття 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відтак, у випадку відсутності в особи стажу, визначеного підпунктами 10 та 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас, за умов наявності в особи стажу понад 10 чи 20 років, в сукупності з дотриманням інших вимог, визначених пунктами 10 та 12 зазначеного закону, у такої особи виникає право на одержання пенсії державного службовця.
Згідно з частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60% суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом № 889-VII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, право на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Відтак, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 687/545/17.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачці спірним рішенням відмовлено в переведенні на пенсію державного службовця, відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби.
Так, стаття 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) визначала класифікацію посад державних службовців, основними критеріями якої є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.
Частиною другою цієї ж статті закріплено сім категорій посад державних службовців, які вони могли обіймати у відповідних державних органах.
Згідно з частиною третьої статті 25 Закон № 3723-XII віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Згідно з частиною вісімнадцятою статті 37 Закону № 3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Відтак за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби визначаються Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок № 283, чинний до 01 травня 2016 року).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби.
Порядок № 283 втратив чинність 01 травня 2016 року у зв`язку з затвердженням Постановою Кабінету Міністрів України 25 березня 2016 року № 229 нового Порядку обчислення стажу державної служби (далі - Порядок № 229).
Колегія суддів звертає увагу, що стаж державної служби до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до Порядку № 283, а після 01 травня 2016 року відповідно до Порядку № 229.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 229 стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII. До стажу державної служби зараховуються, зокрема час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Відповідно до пункту сьомого частини другої статті 46 Закону № 889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Порядком № 283, чинним до 01 травня 2016 року, і діючим Порядком № 229 передбачено зарахування до стажу державної служби часу перебування на посадах на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Аналогічні положення містяться у пункті 6 Порядку № 229.
Судовим розглядом встановлено, що підставою відмови у переведенні позивачки на пенсію державного службовця стало не зарахування відповідачем до стажу державної служби періодів роботи позивача в податкових органах з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року № 509-XII (далі Закон № 509-XII).
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 15 Закону № 509-XII посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України.
Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".
В постанові від 22 жовтня 2013 року у справі № 21-340а13 Верховний Суд України вказав, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року працювала в органах державної податкової служби, що підтверджується відповідними записами трудової книжки серія НОМЕР_1 від 06 вересня 1985 року та не заперечується і відповідачем.
Отже, період роботи позивачки в органах державної податкової служби з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 XII.
Відтак, зарахування до стажу державної служби позивачки періоду роботи в органах державної податкової служби з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року її стаж державної служби станом на 01 травня 2016 року становив понад 10 років, а станом на час досягнення пенсійного віку - 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право позивачу на переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-XII.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від № 164150003965 від 01 лютого 2024 року не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень та порушує право позиваки на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", тому таке рішення є протиправним і підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача перевести позивачку на пенсію державного службовця, починаючи з 30 січня 2024 року, то суд першої інстанції правильно зазначив, що за загальним правилом, встановленим у статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Таким чином, вимоги про зобов`язання зарахувати позивачці до стажу державної служби період її роботи в органах державної податкової служби, перевести з 30 січня 2024 року на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" є взаємопов`язаними між собою і похідними від вимоги про оскарження рішення № 164150003965 від 01 лютого 2024 року, а тому також підлягають до задоволення.
Щодо позовної вимоги про обчислення пенсі позивачки виходячи із 60% заробітної плати, відображеної у довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1600-0503-8/7011 від 29 січня 2024 року та № 1600-0503-8/7010 від 29 січня 2024 року при здійсненні перерахунку пенсії, колегія суддів зазначає наступне.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивачки на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктом 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки пенсійний орган не визнав цього права за позивачкою.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 пенсійним органом зроблено висновок, що остання не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», переведення на пенсію державного службовця здійснено не було, і питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення позивачки у цій справі пенсійним органом не вирішувалось.
Таким чином, вимоги позивачки зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області обчислити її пенсію виходячи із 60% заробітної плати, відображеної у довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1600-0503-8/7011 від 29 січня 2024 року та № 1600-0503-8/7010 від 29 січня 2024 року є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 560/8328/22.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 30 січня 2024 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби, згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 06 вересня 1985 року та вкладиша в трудову книжку серія НОМЕР_2 від 03 травня 2010 року період з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% заробітної плати, відображеної у довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1600-0503-8/7011 від 29 січня 2024 року та № 1600-0503-8/7010 від 29 січня 2024 року та провести перерахунок пенсії з дати подачі заяви № 179, а саме: з 30 січня 2024 року слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 30 січня 2024 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби, згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 06 вересня 1985 року та вкладиша в трудову книжку серія НОМЕР_2 від 03 травня 2010 року період з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року та провести перерахунок пенсії з дати подачі заяви № 179, а саме: з 30 січня 2024 року, а в решті судове рішення слід залишити без змін.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для часткового скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 по справі №440/3814/24 - скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 30 січня 2024 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби, згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 06 вересня 1985 року та вкладиша в трудову книжку серія НОМЕР_2 від 03 травня 2010 року період з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% заробітної плати, відображеної у довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1600-0503-8/7011 від 29 січня 2024 року та № 1600-0503-8/7010 від 29 січня 2024 року та провести перерахунок пенсії з дати подачі заяви № 179, а саме: з 30 січня 2024 року.
Прийняти в скасованій частині постанову, якою позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 30 січня 2024 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби, згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 06 вересня 1985 року та вкладиша в трудову книжку серія НОМЕР_2 від 03 травня 2010 року період з 02 липня 1990 року по 07 жовтня 1996 року та провести перерахунок пенсії з дати подачі заяви № 179, а саме: з 30 січня 2024 року.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 по справі №440/3814/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк