ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 червня 2024 року           справа №200/3091/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року (повне судове рішення складено 27 травня 2024 року) у справі № 200/3091/24 (суддя в І інстанції Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

                                                           УСТАНОВИВ:

 18 травня 2024 року (згідно з відбитком поштового штампу на конверті) ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про:
визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 23 лютого 2022 року № 43 про припинення контракту про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключення позивача із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення;
поновлення позивача на службі на посаді санітарного інструктора 5 патрульної роти стрілецького батальйону Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України;
стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2022 року по дату винесення судового рішення без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повернуто позивачеві, з підстав, передбачених 1 та 9 частини четвертої статті 169 та частини другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду, ухвалити рішення, яким направити справу до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що апелянт достовірно дізнався про те, що її було звільнено з військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 тільки після отримання її представником - адвокатом Поповим Д.В. витягу з наказу № 43 від 23.02.2022, який на його запит було надіслано йому військовою частиною НОМЕР_1 НГУ 15.04.2024, а доставлено поштою та отримано 24 квітня 2024 року.
До цього моменту витяг з наказу про її звільнення апелянту ніяким способом не вручався, не надсилався, наказ про звільнення не оголошувався.
Представник позивача звертає увагу, що позивач, будучи юридично не обізнаним, в умовах дії воєнного стану не змогла самостійно реалізувати своє право на звернення до суду щодо поновлення порушених прав, та не мала можливості своєчасно звернутися за правовою допомогою до адвоката, так як знаходилась в зоні активних бойових дій, лікувалась від тяжких захворювань.
Зазначає, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Грошове забезпечення не нараховувалося та не сплачувалося позивачу з березня 2022 року по теперішній час, тобто строк порушення права позивача на отримання заробітної плати починається з березня 2022 року, отже в даному випадку строк звернення з цією позовною заявою до суду першої інстанції не був пропущений, так як строк звернення до суду з цього приводу не обмежений ніякими строками.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою місцевого суду від 21 травня 2024 року позовна заява залишена без руху, зобов`язано позивача усунути недоліки шляхом надання до Донецького окружного адміністративного суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
В означеній ухвалі суд першої інстанції зазначав, що оскаржуваний наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) датовано 23 лютого 2022 року. 
Як встановлено судами із змісту позовної заяви, після лікарняного в лютому 2022 році позивач не приступила до військової служби, грошове забезпечення не отримує з березня 2022 року.
В цьому випадку колегія суддів цілком погоджується з судом першої інстанції, що про порушення своїх прав ОСОБА_2 повинна була дізнатися ще в лютому-березні 2022 року. Оскільки до суду позивач звернулася лише 18 травня 2024 року, то строк звернення до суду є пропущеним.
У позовній заяві позивач просила поновити строк звернення до суду, посилаючись на необізнаність про порушення своїх прав до отримання 24 квітня 2024 року витягу з наказу від 23 лютого 2022 року № 43 на запит представника позивача.
На виконання ухвали окружного суду 24 травня 2024 року представником позивача направлено до суду заяву, де викладено аналогічні доводи, оцінка яким надана судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 21 травня 2024 року. 
Колегія суддів, проаналізувавши мотиви позовної заяви щодо строків звернення о суду та мотиви заяви від 24 травня 2024 року, погоджується з судом першої інстанції, що нових доводів представником не наведено.
Позивачу недостатньо формально послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. 
В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Крім того, позивач посилається на неможливість своєчасного звернення до суду у зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану і спричинені у зв`язку з цим перешкоди.
Слід звернути увагу, що саме лише посилання на запровадження воєнного стану без обґрунтованих доказів не може вважатись поважною причиною пропуску строку для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем та її представником такі докази не надано.
Варто вказати, що поважними причинами пропуску строку для подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.
В аспекті цієї справи ключовим є момент, ні коли особа дізналася, а коли повинна була дізнатися про порушення своїх прав, і протиправність дій відповідача, на яку посилається позивач, не впливає на причини пропуску, оскільки позивачем не доведено, що вона не могла дізнатися про порушення прав протягом тривалого часу з поважних причин, та вони не залежали від її волевиявлення. 
Відповідно до пунктів 1, 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Частиною другою статті 123 КАС України передбачено, що, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа “Стаббігс на інші проти Великобританії”, справа “Девеер проти Бельгії”).
Беручи до уваги ту обставину, що позивачем та її представником не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов, підлягає поверненню внаслідок визнання судом вказаних в заяві про поновлення строку, встановленого для подання позовної заяви, підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними (випадок, передбачений частиною другою статті 123 КАС України).
Слід звернути увагу на те, що згідно з приписами частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовна заява вважається поданою без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу та відповідно до ч. 2 ст. 123, п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України має бути повернута позивачу.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги судова колегія звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи переконливих доводів, які б були безпідставно залишені поза увагою суду першої інстанції.
Щодо доводів апелянта, що до 19 липня 2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, а позивач звільнена у лютому 2022 року.
Колегія суддів зазначає, що в цій справі позивачем заявлені вимоги про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернуто позивачеві. 
Звернення до суду не обмежувалося будь-яким строком у справах про виплату працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, тому такі доводи не є підставами для скасування ухвали місцевого суду.
В свою чергу, вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на посаді, тому у випадку пропуску строку звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі, є пропущеним і строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі № 200/3091/24 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 27 червня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          Т. Г. Гаврищук           

                                                                                                         А. А. Блохін