Унікальний номер справи 2-612/2006
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/15019/2024
Головуючий у суді першої інстанції І.Ю. Єросова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

  Постанова
   Іменем    України

30 вересня    2024 року                                                                                                        місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого  Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
учасники справи: 
 
заявник                                     ОСОБА_1 
заінтересована особа               Святошинський відділ державної виконавчої служби 
                                                   у м. Києві Центрального міжрегіонального управління        
                                                   Міністерства юстиції (м. Київ) 
заінтересована особа               ОСОБА_2 
 
розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лазорка Романа Йосифовича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2024 року,
у с т а н о в и в :
В червні 2024 року ОСОБА_1 ,через свого представника - адвоката Лазорка Р.Й., звернувся до Святошинського районного суду м. Києва зі скаргою, у якій просив визнати неравомірними дії Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві щодо перерахування стягувачу ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 72322,50 грн. у виконавчому провадженні № 180772333, а також просив зобов`язати Святошинський ВДВС у м. Києві повернути ОСОБА_1 помилково сплачені грошові кошти у загальному розмірі 109625,00 грн.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2024 року вказану скаргу було повернуто заявнику без розгляду.
Дана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаржником не дотримано вимог статті 183 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки до скарги не додано доказів надіслання (надання) її копій іншим учасникам справи.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат  Лазорко Р.Й. подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права при поверненні скарги, просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказував, що суд першої інстанції безпідставно застосував до поданої заявником скарги вимоги статті 183 ЦПК України, яка не врегульовує питання щодо порядку подання до суду скарги на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця. Зазначив, що нормами Розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» не передбачено вимоги щодо надання доказів надіслання поданої до суду скарги іншим учасникам справи, а також не передбачено й підстав та порядку повернення без розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця. Вимоги частини другої статті 183 Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, заінтересовані особи не скористалися. 
У відповідності до вимог пункту 13 статті 7, пункту 6 частини першої статті 353, частини другої статті 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки апеляційні скарги на ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у червні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою у якій просив визнати неравомірними дії Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві щодо перерахування стягувачу ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 72322,50 грн. у виконавчому провадженні № 180772333, а також просив зобов`язати Святошинський ВДВС у м. Києві повернути ОСОБА_1 помилково сплачені грошові кошти у загальному розмірі 109625,00 грн.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2024 року скаргу повернуто без розгляду, як подану без додержання вимог абзацу 2 частини другої статті 183 ЦПК України, так як до скарги не додано доказів її надіслання (надання) іншим учаснмкам справи (провадження) - ні Святошинському ВДВС у м. Києві, ні стягувачу.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (частина четверта статті 183 ЦПК України).
Разом з цим, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Повертаючи скаргу без розгляду, як таку, що подана без додержання вимог частини другої статті 183 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув уваги, що вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні відносини, а положення частини четвертої статті 183 ЦПК України поширюються виключно на заяви (клопотання, заперечення) з процесуальних питань, подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.
Натомість процесуальні відносини, пов`язані із поданням скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця, регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.
Подібні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20, від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 713/1972/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20, від 28 липня 2021 року у справі № 509/4648/14-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц, від 23 листопада 2022 року у справі № 201/4132/19.
Згідно з вимогами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07лютого 2014року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження (частина четверта статті 74 в чинній редакції), зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК (стаття 185 ЦПК України в чинній редакції).
Тому у випадку, якщо суд дійде висновку про невідповідність поданої скарги вимогам ЦПК України щодо форми та змісту, то суд вправі застосувати положення статті 185 ЦПК України.
З огляду на наведене, ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2024 року не можна вважати обґрунтованою, висновки суду про повернення скарги без розгляду є помилковими та не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.
З урахуванням вищевикладеного та положень статті 379 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі та підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що заявник у скарзі фактично оскаржує дії  Відділу ДВС, в той час як діючими нормами процесуального права передбачено оскарження  дій державного (приватного) виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби. Оскарження дій Відділу ст.447 ЦПК України  (з урахуванням положень навіть ч.3 ст.450 ЦПК України) не передбачено Розділом VII ЦПК України. За таких обставин суду необхідно зясувати чиї конкретно дії оскаржує заявник, звернувшись до суду зі скаргою в порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лазорка Романа Йосифовича задовольнити.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
                                                                                           Л. Д.   Поливач
 
                                                                                           А. М.   Стрижеус
 
                                                                                           О. І.   Шкоріна