ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року	Львів	Справа № 500/3644/24 пров. № А/857/16524/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року про повернення позовної заяви (ухвалене головуючим суддею Мартиць О.І. у м. Тернопіль) у справі № 500/3644/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хомик Ю.М. про скасування постанови,

                                                           ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача в якому просив скасувати постанову про арешт коштів боржника головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хомик Ю.М. від 03.03.2021 про незаконне відкриття виконавчого провадження ВП №48698233, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №67502667 від 15.11.2021 та визнати таким, що не підлягає виконанню постанову про арешт коштів боржника ВП №48698233 від 03.03.2021.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 позовну заяву повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що до юрисдикції адміністративних судів не належать справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих місцевими загальними та господарськими судами. Наведене свідчить, що позивачем в позові об`єднано позовні вимоги, що підсудні судам різної юрисдикції.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що розгляд даної справи повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Процесуальні відносини, пов`язані з оскарженням рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, регулюються процесуальним законодавством різних судових юрисдикцій, зокрема Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 287), Цивільним процесуальним кодексом України (розділ VII), Господарським процесуальним кодексом України (розділ VI).
Стаття 287 КАС України передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відтак, необхідною умовою для реалізації позивачем права на звернення до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби є відсутність іншого порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта.
Як зазначила позивачка в позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, що наказ №921/600/15-г/3 про примусове виконання рішення виданий Господарським судом Тернопільської області 22.09.2015.
З 07.09.2016 ПАТ «Кредобанк» добровільно втратив статус стягувача у наказу про примусове виконання рішення.
З 07.09.2016 ПАТ «Кредобанк» до цього кредитного договору будь якого відношення вже не мав, тобто наказ про примусове виконання рішення втратив силу.
Виконавчий лист по справі №751/2686/15-ц був виданий Новозаводським районним судом м. Чернігів 20.04.2015. Виконавче провадження було відкрито 15.09.2015.
З 28.01.2019 ПАТ «Альфа-Банк» добровільно втратив статус стягувача у виконавчому провадженні.
З 10.04.2016 ПАТ «Альфа-Банк» до цього кредитного договору будь якого відношення вже не мав, тобто виконавчий лист втратив силу.
Виконавчий лист по справі № 607/11433/15 був виданий Тернопільським міськрайонним судом 04.01.2016. Виконавче провадження було відкрито 11.08.2015.
З 02.10.2016 ПАТ «Дельта-банк» добровільно втратив статус стягувача у виконавчому провадженні.
З 02.10.2016 ПАТ «Дельта-банк» до цього кредитного договору будь яке відношення вже не мав, тобто виконавчий лист втратив силу.
Наказ про примусове виконання рішення по справі №921/683/15-г/5 був виданий Господарським судом Тернопільської області 22.09.2015.
З 22.09.2016 ПАТ «Акцент-Банк» добровільно втратив статус стягувача у наказу про примусове виконання рішення.
З 22.09.2016 ПАТ «Акцент-Банк» до цього кредитного договору будь яке відношення вже не мав, тобто наказ про примусове виконання рішення стратив силу.
Виконавчий лист по справі № 607/3504/16-ц був виданий Тернопільським міськрайонним судом 24.10.2016. Виконавче провадження було відкрито 23.08.2016.
З 25.10.2019 ПАТ «Універсал Банк» добровільно втратив статус стягувача у виконавчому провадженні.
З 25.10.2019 ПАТ «Універсал Банк» до цього кредитного договору будь яке відношення вже не мав, тобто виконавчий лист втратив силу.
Вимога по справі №21532-23у була видана Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 09.11.2018. Оплачено 23.12.2022, Квитанція №96.
Вимога по справі №Ф-47495-54-у була видана Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 12.08.2019. Оплачено 23.12.2022, Квитанція №96.
Вимога по сплату боргу (недоїмки) №Ф-47495-54у була видана Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 04.03.2020. ВП №67502667 - Постанова про відкриття виконавчого провадження. Оплачено 23.12.2022, Квитанція №96.
Апеляційним судом встановлено, що в даному випадку оспорюються постанова про арешт коштів боржника головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хомик Ю.М. від 03.03.2021, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №48698233, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №67502667 від 15.11.2021.
Тобто спірні постанови прийняті на підставі виконавчих документів, виданих місцевими загальними та господарськими судами.
Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Критеріями визначення юрисдикції судів щодо справ стосовно оскарження учасниками виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ. За загальними правилами процесуальних кодексів скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.
Подібний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.08.2019 у справі №808/8368/15, від 14.03.2018 у справі №213/2012/16, від 16.01.2019 в справі №826/12964/17.
Якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.
Юрисдикція спорів про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених на виконання судових рішень, залежить, зокрема, від суду, який видав виконавчий документ, при цьому, якщо закон установлює інший, ніж за правилами адміністративного судочинства, порядок судового оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо розгляду скарг.
Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ця справа не може бути розглянута в порядку адміністративного судочинства, адже Цивільним процесуальним кодексом України установлений інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органів Державної виконавчої служби, що є предметом позову. Відтак, позов повинен розглядатися в порядку цивільного та господарського судочинства.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. 

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 у справі № 500/3644/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар