ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2583/24                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 серпня 2024 року                                                                         м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                            Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
                                                    В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м.Тернопіль, Майдан Волі, буд.3; код ЄДРПОУ 14035769) від 26.01.2024 року №971130130405 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію з інвалідності відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м.Тернопіль, Майдан Волі, буд.3; код ЄДРПОУ 14035769) у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, прийняти рішення щодо переведення з 22.01.2024 року пенсії з інвалідності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з призначеної відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу».
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, ОСОБА_1 звернулись з апеляційними скаргами, в якій позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі
Відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Свої вимоги апелянти мотивують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що паспортом серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до довідки до акта огляду спеціалізованої радіологічної МСЕК серії 12 ААА №540034 їй 29.03.2017 року установлена інвалідність 2 групи, а причиною інвалідності зазначено загальне захворювання.
В трудовій книжці від 01.07.2002 року серії НОМЕР_3 вказано, що вона розпочала трудову діяльність з 01.07.2002 року призначенням на посаду спеціаліста І категорії відділу пенсійного забезпечення Управління Пенсійного фонду України в Кам`янському районі Черкаської області, як така, що пройшла за конкурсом, з місячним випробувальним терміном (нак. від 01.07.2002 року №26/ос). Прийняла присягу державного службовця 01.07.2002 року та 01.08.2002 року їй присвоєно 15 ранг державного службовця (нак. від 07.08.2002 року №36/ос). 31.01.2024 року припинила державну службу та звільнена з посади головного спеціаліста відділу обслуговування громадян №11 (сервісного центру) управління обслуговування громадян у зв`язку з виходом на пенсію (нак. від 30.01.2024 року №53-О).
Пенсійним посвідченням від 03.05.2017 року серії НОМЕР_4 підтверджується, що позивачу призначена пенсія з інвалідності.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області видало позивачу довідки від 12.01.2024 року:
№2300-0602-8/2745 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), згідно з якою позивачка працює в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян №11 (сервісного центру) управління обслуговування громадян, заробітна плата станом на 31.12.2023 року становила: посадовий оклад - 5800,00грн, надбавка за 7 ранг - 400,00грн, надбавка за вислугу років (50%) (за стаж державної служби понад 19 років) - 2900,00грн (усього - 9100,00грн). Зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідка видана на підставі особових рахунків, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату за грудень 2023 року;
№2300-0602-8/2952 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією). Вказана довідка видана позивачці для призначення згідно з п.п.10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 року №889 «Про державну службу» пенсії відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» про те, що надбавки, премії та інші виплати за період з 01.01.2019 року до 31.12.20223 року становили: надбавка за інтенсивність праці - 266025,09грн, премія - 69978,85грн, інші виплати - 119094,58грн. Зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідка видана на підставі особових рахунків, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату за 2019-2023 роки.
25.01.2024 року позивач звернулася до відповідача 1 заявою про переведення її на пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про державну службу».
За результатом розгляду заяви позивача, яка зареєстрована 22.01.2024 року за №100, відповідач прийняв рішення від 26.01.2024 року №971130130405 про відмову в перерахунку пенсії. В рішенні зазначив, що право на перерахунок пенсії у позивачки відсутнє, оскільки перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» не передбачено Законом №889-VІІІ.
Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача, вважаючи її протиправною, а свої права - порушеними, звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону №3723-XII).
Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону №3723-XII).
Судом першої інстанції встановлено, що на дату звернення до органів Пенсійного фонду (22.01.2024 року) позивач мала 43 повних роки. Водночас вона є інвалідом ІІ групи, що підтверджується вказаною вище довідкою. Інвалідність встановлена позивачу 29.03.2017 року. Станом на 01.05.2016 року вона мала відповідний стаж на посаді державної служби, а саме понад 10 років і на дату звернення до суду, що підтверджується даними її трудової книжки та зазначеними вище довідками від 12.01.2024 року. Отже, відповідає вимогам для осіб з числа державних службовців, які мають право на отримання пенсії по інвалідності відповідно до ст.37 ЗУ №3723-XII.
Водночас, протилежні доводи відповідача не знайшли свого підтвердження та обґрунтування.
Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, що висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у зразковій справі №822/524/18.
Таким чином, зважаючи, що у заявлених спірних правовідносинах за результатами розгляду заяви позивача про переведення (перерахунок) пенсії саме відповідач прийняв рішення від 26.01.2024 року №971130130405 про відмову у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 ЗУ №3723-XII з підстав, що не узгоджуються зі вказаними вище нормами, таке рішення безпосередньо порушує заявлене право на пенсійне забезпечення. Тому належним способом захисту порушених прав позивача є визнання його протиправним і скасування.
Так, порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії (переводить) та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №348/2160/15-а.
Разом з тим, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з урахуванням того, що додані до заяви довідки позивача складені відповідно до вказаної вище постанови та відповідають затвердженій формі, позивач мала законне сподівання на переведення її з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України №1058-VI на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 ЗУ №3723-XII.
Водночас, правовідносини щодо призначення пенсії в розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної в довідках від 12.01.2024 року №2300-0602-8/2745, №2300-0602-8/2952, не виникли на момент розгляду цієї справи. З огляду на зазначене права позивача на належний розмір обчислення пенсії не порушені. Тому позовні вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Чаку Є.В.