КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/6772/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12571/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
11 вересня 2024 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тесленка Володимира Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 травня 2024 року у складі судді Кордюкової Ж.І.,
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2024 рокуОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися у суд із заявою про встановлення факту народження дитини на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у кій просили: встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , стать - чоловіча, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Сімферополь Автономної Республіки Крим; відомості про матір: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство України; відомості про батька: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство Україна.
 
Заява обґрунтовано тим, що перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна, заявниця ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дитину чоловічої статі ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про народження та свідоцтвом про народження, виданих на тимчасово окупованій території. Батьком дитини є ОСОБА_2 , з яким заявниця перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2021 року. 
 
При цьому у свідоцтві про народження дитини прізвище матері зазначено як ОСОБА_4 , оскільки спочатку шлюб був зареєстрований між заявниками 08 серпня 2015 року на тимчасово окупованій території України і дошлюбне прізвище дружини не змінювалось. 
 
Заявники не можуть зареєструвати народження дитини відповідно до вимог чинного законодавства та отримати свідоцтво про народження, оскільки медичне свідоцтво про народження було видане на тимчасово окупованій території України. 
 
Встановлення факту народження дитини потрібно з метою отримання свідоцтва про її народження.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення.
 
В апеляційній скарзі адвокат Тесленко В.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 травня 2024 року, а також неправильне судом норм матеріального права, просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини. 
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не застосував в повному обсязі загальні принципи (намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи (смерті, шлюбу), виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як доказів, а саме:
 
-      свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 13 січня 2023 виданого на бланку російської федерації зазначено - ОСОБА_3 , стать - чоловіча, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Сімферополь. Матір`ю вказана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
 
- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , зареєстрованим органами окупаційної влади на тимчасово окупованій території, де прізвище матері не змінювалось та залишено дошлюбне « ОСОБА_4 »;
 
- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) де 05 серпня 2021 року, де ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » та стала ОСОБА_1 .
 
Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки шлюбу батьків укладеного на тимчасово окупованій території України, шлюбу укладеного відповідно до законодавства України, свідоцтву про народження дитини виданого на тимчасово окупованій території України, іншим доказам в сукупності, які вказують, що « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 - це одна і та ж людина.
 
Посилається на те, що відмовляючи у задоволенні заяви з підстав недостатніх доказів того, що  саме ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Сімферополь  народила дитину - сина ОСОБА_3 , суд не звернув уваги на положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та вимог державної реєстрації народження дитини які містяться у главі 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52.
 
Зазначає, що вказані документи відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2217- IX від 21 квітня 2022 року визнаються дійсними в Україні.
 
Крім того, оскаржуване рішення прийняте без урахування висновків Верховного Суду викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 759/7001/22 (провадження № 61-9254св22) від 23 листопада 2022 року; у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22; у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21 та від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22.
 
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд прави повідомлялися належно.
 
З урахуванням положень частини другої ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у встановленні факту народження дитини на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою, суд першої інстанції виходив з  підстав доведеності матеріалами справи того, що саме ОСОБА_9 , а не ОСОБА_1 народила дитину ОСОБА_3 .
 
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі                              № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі № 644/6785/18, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
 
Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.
 
Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження.
 
Частиною 1 ст. 317 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
 
Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч. 1 ст. 122 СК України).
 
Відповідно ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
 
Частиною 1 ст. 144 СК України передбачено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
 
Конвенцією про права дитини від 20.11.89 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх спілкування.
 
Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.
 
Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.
 
Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.
 
У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.
 
Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.
 
Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.
 
У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
 
Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я.
 
Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини.
 
За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
 
Суд враховує, що м. Сімферополь станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території України та відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є містом Автономної Республіки Крим, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина виключає можливість зареєструвати факт народження у встановленому законом порядку за місцем народження дитини.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
 
Положеннями ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" із змінами, внесеними згідно із Законом № 2217-IX від 21 квітня 2022 року визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
 
Звертаючись до суду із заявою, заявники просили суд встановити факт народження дитини  ОСОБА_3 , стать - чоловіча, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Сімферополь Автономної Республіки Крим; відомості про матір: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство України; відомості про батька: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство Україна.
 
Зі справи видно, що 08 серпня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України в м. Севастополь, зареєстрували шлюб прізвище дружини - ОСОБА_4 . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 08 серпня 2015 року серії НОМЕР_2 , виданого  відділом запису актів цивільного стану Нахімовського району м. Севастополя управління ЗАГС м. Севастополя тимчасово окупованої території України (а.с. 29).
 
   Даними медичного свідоцтва про народження серія НОМЕР_4    підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у пологовому будинку м. Сімферополя ОСОБА_6 народила дитину чоловічої статі (а.с.16).
 
Згідно довідки про народження від 13 січня 2023 року № НОМЕР_5 , виданої  відділом запису актів цивільного стану Нахімовського району м. Севастополя управління загс м. Севастополя, що ж тимчасово окупованою територією України,  на тимчасово окупованій території України, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Сімферополь народився ОСОБА_3 , батьками якого є батько - ОСОБА_2 , а мати - ОСОБА_6 (а.с. 26).
 
Копією свідоцтва про народження  серії НОМЕР_1 , виданого 13 січня 2023 року установою на тимчасово окупованій території України - відділом запису актів цивільного стану Нахімовського району м. Севастополя управління загс м. Севастополя також підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Сімферополь  народився ОСОБА_3 , батьками якого зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 27).
 
Вказані документи відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" із змінами, внесеними згідно із Законом № 2217-IX від 21 квітня 2022 року визнаються дійсними в Україні.
 
Згідно даних долучених до справи документів, що посвідчують особи заявників, - паспортів,  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є громадянами України (а.с.14,15, 21).
 
Таким чином за національним законодавством України після реєстрації шлюбу 05 серпня 2021 року після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , прізвище заявниці замінено з ОСОБА_4 на ОСОБА_7 .
 
За таких обставин підстав вважати про відсутність у справі доказів народження дитини матір`ю ОСОБА_1 - немає. 
 
Установлено, що 05 серпня 2021 року громадянка України ОСОБА_6 та громадянин України ОСОБА_2 на території України зареєстрували шлюб, засвідчений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Суми), актовий запис №1114 від 05 серпня 2021року. Прізвище чоловіка - ОСОБА_7 , дружини - ОСОБА_7 , що підтверджується також копією свідоцтва про шлюб від 05 серпня 2021 року серії НОМЕР_3 (а.с. 28).
 
Районний суд не враховувавши вказаних обставин, дійшов поспішного, необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви, без належної оцінки доказів, що підтверджують факт народження ОСОБА_3 ,     ІНФОРМАЦІЯ_4 матір`ю - ОСОБА_1 , яка є громадянкою України й за наслідками реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , змінила прізвище  з ОСОБА_4 на ОСОБА_7 .
 
Оскільки заявниками надано належні та допустимі чинним законодавством України документи на підтвердження факту народження дитини у шлюбі на тимчасово окупованій території України, та у зв`язку з неможливістю заявників зареєструвати народження їх дитини відповідно до вимог чинного законодавства, що позбавляє останніх в подальшому отримати свідоцтво про її народження та підтвердження громадянства України, є підстави до задоволення заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.
 
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, викладені з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення вимог заявників.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Тесленка Володимира Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
 
Встановити факт народження дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 
 
відомості про матір внести: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство України,
 
відомості про батька внести: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство України.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 13 вересня 2024  року.
 
Суддя-доповідач:

Судді: