ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року	Львів	Справа № 380/15719/23 пров. № А/857/9647/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                        Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.,
з участю секретаря судового засідання :                     Скрутень Х.Б., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року з питань судового контролю за виконанням судового рішення (постановлена головуючою-суддею Морською Г.М. в порядку письмового провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                     в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ, відповідач), в якому просив визнати протиправним дії ГУ ПФУ щодо обмеження розміру його пенсії при її перерахунку з 01.07.2021 максимальним розміром та зобов`язати відповідача здійснити з 01.07.2021 перерахунок та виплату йому пенсії з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021 “Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб”, без обмеження пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.
24.01.2024 позивачем було подано до суду заяву, в якій він просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати ГУ ПФУ подати звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 по справі №380/15719/23.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду було відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить її скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції від 25.09.2023 відповідачем досі не виконано в повному обсязі. Також наголошує, що лише ст.383 КАС України вимагає інформацію про хід виконавчого провадження, а з огляду на те, що він звернувся в порядку ст.382 цього Кодексу, у нього відсутні вимоги щодо надання суду належних доказів на підтвердження того, що ним вичерпаний загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України “Про виконавче провадження” та доказів того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав результату, а відтак такі висновки суду першої інстанції є помилковими та такими, що не відповідають змісту ст.382 КАС України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представницю відповідача ОСОБА_2 , яка заперечила проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою заяву, подану в порядку ст.382 КАС України задовольнити частково, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з урахуванням того, що позивач не надав суду належних доказів того, що ним вичерпаний загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України “Про виконавче провадження” та доказів на підтвердження того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав результату.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а виконання рішення забезпечується, зокрема, і шляхом встановлення судового контролю у вигляді подання звіту про виконання судового рішення.
Про можливість встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після його ухвалення, зокрема, шляхом подання суб`єктом владних повноважень у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення, висловила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 20.06.2018 по справі №800/592/17.
За змістом ч.2 ст.382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суд може встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення. Наступним етапом є розгляд поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Тобто, конструкція приведеної вище процесуальної норми вказує на послідовний алгоритм дій, якщо суд дійде висновку про встановлення судового контролю.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить про те, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого врегульований ст.382 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Як вбачається із змісту рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.07.2023, судом першої інстанції чітко вказано у його резолютивній частині про зобов`язання ГУ ПФУ здійснити з 01.07.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії, нарахованої на виконання постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021 “Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб”, без обмеження її максимальним розміром.
Разом з тим, ГУ ПФУ не виконало рішення суду першої інстанції, що підтверджується його розпорядженням про здійснення перерахунку пенсії позивача з урахуванням максимального розміру та розрахунком на доплату пенсії (а.с.26, 27).
Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2023.
За таких обставин, надаючи правову оцінку наведеним заявником обставинам, враховуючи, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення норм чинного законодавства та не враховано висновки, викладені в судовому рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2023.
Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду належних доказів того, що ним вичерпаний загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України “Про виконавче провадження” та доказів на підтвердження того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав результату, позаяк така вимога ст.382 КАС України не передбачена.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Згідно п.3, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення заяви.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 370, 382 КАС України, суд,

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року з питань судового контролю за виконанням судового рішення по справі №380/15719/23 скасувати та прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст.382 КАС України задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати до Львівського окружного адміністративного суду  звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року по справі №№380/15719/23 протягом 10 робочих днів з дня набрання судового рішення законної сили.
У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено  25.07.24