Справа № 943/1017/22                         Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/540/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        17 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 аліментів на його утримання з кожного в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), щомісячно. 
На обґрунтування позову позивач покликався на те, що він не працює та є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання і потребує сторонньої допомоги у виконанні життєвоважливих соціальних функцій. Єдиним його доходом є пенсія для осіб з інвалідністю, яка на день подачі позову становить 2 100,00 грн. Інших джерел доходу у позивача немає. Пенсія не забезпечує необхідного мінімуму проживання, сума, яка залишається після оплати комунальних послуг та придбання ліків є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледве вистачає на харчування. ОСОБА_2 проживає в будинку, який йому залишився від батьків та перебуває у аварійному стані, у ньому немає газу та відсутній санвузол. Його повнолітні сини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 матеріальної допомоги йому добровільно не надають, не допомагають по господарству та жодної уваги не проявляють, хоча працюють і мають можливість надавати матеріальну допомогу. 
На підставі наведеного просив задовольнити його позов.
Рішенням Буського районного суду Львівської області від 18.01.2024 позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на утримання батька ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно.
Стягнуто з ОСОБА_1 на утримання батька ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з  ОСОБА_3 в дохід держави 1211,20 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1211,20 грн судового збору.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано надані відповідачами докази, які підтверджують факт ухилення позивача від виконання батьківських обов`язків. Позивачем не надано доказів потреби у матеріальній допомозі чи неможливості працевлаштуватися. Крім цього районний суд, визначаючи розмір аліментів, не взяв до уваги матеріальний та сімейний стан відповідачів. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_2 , 1959 р.н., є батьком відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною установою, ОСОБА_2 встановлено безтерміново третю групу інвалідності (загальне захворювання). 
Встановлення ОСОБА_2 , третьої групи інвалідності підтверджується також пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 .
Довідкою про доходи № 9777 1377 0940 6711 підтверджується, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Бродівському об`єднаному управлінні ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої в лютому 2022 року становив 1934,00 грн, в березні 2022 - 2100,00 грн, в квітні, травні, червні та липні 2022 - 2100,00 грн. Загалом за вказаний період отримав 12 434,00 грн.
Відомості щодо інших доходів позивача в матеріалах справи відсутні.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.
Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України).
Згідно з ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Тлумачення ст.202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу наступних юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №569/14108/17).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону;
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків.  При встановленні, чи потребують батьки матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Аналогічний правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц.
Оскільки закон не ставить обов`язок утримувати батьків у залежність з матеріальним становищем повнолітніх дітей, аліментні зобов`язання виникають, навіть якщо самі діти знаходяться у матеріальній скруті. Ця обставина може бути врахована лише при визначенні розміру аліментів. Крім того, під час визначення розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позов про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Згідно із статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Суд першої інстанції, встановивши, що позивач у справі є непрацездатним, отримує пенсію по інвалідності та інших доходів немає, дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення на його користь аліментів із повнолітніх синів.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом розміром аліментів, оскільки, як встановлено, відповідач ОСОБА_3 має на утриманні трьох малолітніх дітей, при цьому у його сина ОСОБА_4 , 2015 р.н., діагностовано бронхіальну астму другого ступеня, що потребує відповідного лікування, а відповідач ОСОБА_1 на даний час не працевлаштований.
Крім цього позивачем не доведено потреби у матеріальній допомозі у визначеному ним розмірі. 
Також, апеляційним судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати свою непрацездатного батька, а саме фактів позбавлення позивача батьківських прав, ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей.
За таких обставин з урахуванням матеріального і сімейного стану відповідачів колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити та стягувати з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/10 частини із всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, а з відповідача ОСОБА_1 - 1/8 частини із всіх видів заробітку (доходу), щомісячно. 
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, рішення суду слід змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Буського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів.
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/10 частини із всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно.
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини із всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно.
В решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       
       Повний текст постанови складено: 26.09.2024

Головуючий         

Судді