ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року	Львів	Справа № 140/4701/21 пров. № А/857/18343/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді                                        Глушка І.В.
суддів                                                            Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року з питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення ухвалену суддею Лозовський О.А., м. Луцьк, у справі № 140/4701/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити дії,

                                                  встановив:

ОСОБА_1 в травні 2021 року звернувся з позовом до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області, в якому просив визнати протиправним рішення від 24.03.2021 №5/87 та зобов`язати надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га відповідно до заяви від 04.09.2020 та за наслідками розгляду прийняти рішення відповідно до вимог Конституції України та Земельного кодексу України.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2021, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021, визнано протиправним та скасовано рішення Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 24.03.2021 №5/87 «Про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 04.09.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га»; зобов`язано Боратинську сільську раду Луцького району Волинської області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га відповідно до заяви від 04.09.2020. Рішення суду набрало законної сили 01.12.2021.
21.06.2024 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №140/4701/21 на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом зобов`язання Боратинську сільську раду подати звіт про виконання судового рішення в даній справі.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в адміністративній справі за його позовом до Боратинської сільської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, відмовлено.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про встановлення судового контролю. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ним виконано всіх передбачених законодавством заходів, проте рішення суду залишається не виконаним, а тому змушений звертатись до суду з даною заявою.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу – без змін.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2021, яке набрало законної сили 01.12.2021, зобов`язано Боратинську сільську раду Луцького району Волинської області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га відповідно до заяви від 04.09.2020.
На виконання рішення суду, 18.02.2022 судом було видано виконавчий лист №3151/2022р.
12.04.2022 старшим державним виконавцем Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марухою Г.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68788371.
У зв`язку з бездіяльністю державного виконавця щодо належного виконання рішення суду, ОСОБА_1 11.01.2024 було подано скаргу на дії державного виконавця Луцького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Згідно постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 18.01.2024 старшого державного виконавця ОСОБА_2 зобов`язано невідкладно усунути виявлені порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та вжити усіх необхідних заходів для забезпечення виконання рішення суду.
Однак, вказане не призвело до виконання відповідачем рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №140/4701/21.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що дана заява є передчасна, оскільки встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є можливим та доцільним після того, як вжиті органом державної виконавчої служби заходи не призвели до виконання судового рішення.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно із частиною першою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Так, за вимогами ст.382 КАС України підставою для зобов`язання відповідача подати звіт є неподання суб`єктом владних повноважень доказів, які свідчать про повне виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до частини другої статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12.05.2011).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002, Ромашов проти України від 27.07.2004, Шаренок проти України від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009 року).
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Також, згідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
В свою чергу, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/18826/14, від 19 листопада 2018 року у справі № 804/10264/15.
Тобто, наведеними вище правовими нормами передбачено, що такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Разом з тим, правовою підставою для встановлення для суб`єкта владних повноважень заходів судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності таких заходів судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон 1404-VIII).
Виконавче провадження, в силу приписів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).
При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону № 1404-VIII врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №802/357/17-а зазначено, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
У розглядуваній справі судом першої інстанції встановлено, що на виконання судового рішення у справі №140/4701/21 Волинським окружним адміністративним судом 18.02.2022 було видано виконавчий лист №3151/2022. 
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що на час звернення представника заявника із даною заявою не надано доказів про те, що завершена процедура примусового виконання судового рішення органами державної виконавчої служби.
Таким чином, відсутні об`єктивно підтверджені належними і допустимими доказами підстави вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним в межах його примусового виконання, що свідчить про передчасність звернення до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. 
Аналізуючи наведені правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є можливим та доцільним після того, як вжиті органом державної виконавчої служби заходи не призвели до виконання судового рішення.
Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного судового рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                           п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року з питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 140/4701/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний