ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження № 22-ц/821/1308/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 711/3069/22 Категорія: 304070000 	Демчик Р.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року

м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Карпенко О.В.,
секретар: Широкова Г.К., 
учасники справи:
позивач – Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві,
відповідач – ОСОБА_1 ,
особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Літинський Олександр Павлович,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Літинського Олександра Павловича на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року в справі за позовом Управління поліції охорони безпеки в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги охорони та пені за прострочення платежу,
встановив:

       У липні 2022 року Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги охорони та пені за прострочення платежу. 
       В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем 29.03.2016 було укладено договір про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони № 71-Д/2016, відповідно до п. 1.1. Розділу 1 Договору позивач прийняв на себе зобов`язання надати відповідачу послуги із забезпечення охорони (особистої безпеки) відповідача, а останній зобов`язаний оплатити надані послуги. Договір був укладений строком на 1 місяць з можливістю подальшої пролонгації. Свої договірні зобов`язання за договором позивачем виконано в повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість з грудня 2021 року по травень 2022 року включно, що в загальній сумі становить 355577,60 грн. Позивач вказував, що умовами договору передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату послуг у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, відтак, сума нарахованої пені становить 31039,08 грн.
       Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони № 71-Д/2016 від 29.03.2016 у розмірі 355577,60 грн та пеню у розмірі 31039,08 грн.        Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року позовні вимоги Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги охорони та пені за прострочення платежу, задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві заборгованість за Договором про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони суму основного боргу у розмірі 355577,60 грн, пеню у розмірі 21039,08 грн, та судовий збір у розмірі 5799,25 грн.
       Не погоджуючись з заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Літинський О.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для нового розгляду.
       Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що відповідач не був повідомлений про розгляд даної судової справи. Суд першої інстанції лише один раз направив на адресу відповідача судову повістку, а саме на 22.12.2022 і цього ж дня прийняв рішення по суті спору.
       З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з грудня 2021 року по травень 2022 року вбачається наявність очевидної неточності, що призвело до формування штучного збільшення суми боргу.
       Так, скаржник проживає в м. Києві, у квітні 2022 року підписав з Міністерством оборони України контракт добровольця територіальної оборони у Збройних Силах України. Пізніше скаржника було переведено з лав територіальної оборони до складу ЗСУ (військова частина НОМЕР_1 ) та виданий відповідний обліковий документ.
       Відтак, позивач, починаючи з моменту повномасштабного вторгнення рф та залучення скаржника до захисту України, не міг надавати послуги з особистої охорони ОСОБА_1 , що підтверджує неправильність розрахунків заборгованості, адже не враховано форс-мажорні обставини, що мають значний вплив на договірні зобов`язання між позивачем та відповідачем.
       07 серпня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, однак вказаний відзив не підлягає врахуванню судом апеляційної інстанції, оскільки підписаний ОСОБА_2 , яким на підтвердження повноважень було долучено до відзиву на апеляційну скаргу лише довіреність, сформовану в підсистемі «Електронний суд». Проте, суду не надано жодного документа (трудового договору (контракту), посадової інструкції, витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), який би засвідчував можливість підписанта діяти від імені позивача за правилами самопредставництва останнього, як і не надано підтвердження того, що підписант є адвокатом.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд доходить таких висновків.
Із матеріалів справи судом встановлено, що між Управлінням поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві та ОСОБА_1 29 березня 2016 року було укладено договір № 71-Д/2016 про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони (далі також Договір № 71-Д/2016).
Відповідно до п. 1.1 Розділу 1 вказаного договору позивач прийняв на себе зобов`язання надати відповідачу послуги із забезпечення охорони (особистої безпеки) ОСОБА_1 , а замовник зобов`язаний оплатити надані послуги.
Відповідно до п. 2.1 договору, ціна послуг охорони за цим договором є договірною і визначається на підставі протоколу узгодження договірної ціни за годину охорони згідно з додатком 2 до договору та кількості годин охорони згідно з дислокацією об`єкта охорони (додаток 3 до Договору), і становить 95,00 грн (у т.ч. ПДВ) за кожну годину виконання заходу охорони одним атестованим працівником охорони.
Пунктом 2.6 Договору визначено, що оплата замовником за виконання заходів охорони особи згідно з цим договором, здійснюється в національній валюті, на умовах попередньої оплати щомісяця, до 05 числа кожного місяця (за згодою сторін можлива передоплата послуг охорони) у вигляді внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок охорони у розмірі 100 % від суми вартості послуг охорони, визначеної згідно з дислокацією об`єкта охорони (додаток 3 до договору) та протоколом узгодження договірної ціни (додаток 2 до договору). Остаточний розрахунок проводиться протягом 10 (десяти) банківських днів від дня підписання сторонами акта виконаних робіт.
       Згідно п. 5.2 Договору відповідач зобов`язувався своєчасно здійснювати оплату і остаточний розрахунок за виконанні охороною заходи охорони особи у порядки і строки, передбачені договором.
       Пунктом 11.2 Договору визначено, що за кожний день прострочення платежів за здійснення заходів охорони, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу.
       Відповідно до п.п. 14.1-14.2 договору, договір укладається терміном на 1 місяць та набуває чинності з моменту його підписання сторонами та виставлення службового наряду охорони. Розірвання договору раніше строку, на який він укладений, може проводитися за згодою сторін, а також в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим договором. При відмові від здійснення заходів безпеки зацікавлена сторона повинна попередити про це іншу за десять днів. Якщо за десять днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовженим на тих же умовах на той же строк без обмежень кількості пролонгацій.
       11 травня 2022 року Управлінням поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві на адресу відповідача було направлено претензію № 448/43/46/01-2022 із зазначенням, що внаслідок неналежного виконання замовником зобов`язань з оплати послуг охорони за період минулого та поточного року, утворилися заборгованість, що на дату виставлення претензії складає 355577,60 грн. У претензії позивач просив відповідача негайно сплатити вказаний борг, а в разі незадоволення вимоги, зазначено, що виконавець буде вимушений припинити надання послуг охорони, розірвати договір в односторонньому порядку та звернутись з позовом до суду про стягнення боргу, пені та судових витрат.
       Цього ж дня, на адресу відповідача позивачем також було направлено лист «Про припинення дії договору», в якому Управління поліції охорони з фізичних осіб в м. Києві повідомило ОСОБА_1 , що в порушення умов розділу ІІ Договору від замовника не надійшла оплата за виконання заходів охорони та неодноразово порушено строки оплати, у зв`язку з чим, поточна заборгованість становить 355577,60 грн. Відтак, керуючись п.п. а) п. 6.5 Договору, Управління повідомило про зупинення надання послуг охорони з 11.05.2022.
       Матеріали справи містять акти прийому-здачі наданих послуг, підписані виконавцем, замовником ОСОБА_1 та бухгалтером, а саме № 00001427 від 31.12.2021 на суму 66880,00 грн (з ПДВ), № 000000079 від 31.01.2022 на суму 57760,00 грн (з ПДВ), № 000000130 від 28.02.2022 на суму 66880,00 грн (з ПДВ), № 000000281 від 31.03.2022 на суму 66880,00 грн (з ПДВ), № 000000394 від 30.04.2022 на суму 88160,00 грн (з ПДВ), № 000000496 від 10.05.2022 на суму 30400,00 грн (з ПДВ).
       За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
       Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
       Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Частиною першою ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
       Згідно з ст. 903 ЦК України, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у строки та в порядку, що встановлені договором.
       В силу частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Із аналізу викладених вище правових норм випливає, що наявність обов`язку оплати за послуги охорони щомісячно, незалежно від фактичного часу охорони, і вноситься шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний у договорі, на умовах попередньої (авансової) оплати, до 05-го числа поточного місяця.
       Апеляційним судом, при дослідженні матеріалів справи, встановлено факт виконання позивачем зобов`язань по договору, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (наданих послуг), які містяться в матеріалах справи. Претензій від замовника (відповідача) з приводу якості охоронних послуг не надходило, незважаючи на вказане, відповідач у порушення умов договору допустив заборгованість за надані послуги охорони.
       За приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Відповідно до пункту 3 частини першої ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
       Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       За положеннями ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
       Умовами пункту 11.2 Розділу 11 Договору № 71-Д/2016 передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату послуг у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Пеня нараховується на суму простроченого платежу за кожен день прострочення оплати. Згідно з розрахунком з відповідача за весь період прострочення оплати підлягає стягненню 31039,08 грн пені.
       Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
       Вказаний розмір пені відповідає розміру, встановленому п. 11.2 укладеного між сторонами договору про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони № 71-Д/2016.
       Посилання скаржника на те, що у квітні 2022 року він вступив до лав територіальної оборони у Збройних Силах України, а відтак позивач не міг надавати послуги охорони відповідачу, колегія суддів оцінює критично, оскільки воєнний стан в Україні було запроваджено 24 лютого 2022 року, тобто до підписання контракту добровольця територіальної оборони у Збройних Силах України, відповідач мав близько двох місяців для повідомлення Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві про відмову від здійснення заходів безпеки та, відповідно, про припинення договору, в порядку, визначеному розділом 14 Договору № 71-Д/2016.
       Доводи апеляційної скарги щодо неврахування позивачем форс-мажорних обставин при здійсненні розрахунку заборгованості, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, враховуючи таке.
       Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо. 
       У зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.
       Отже, відповідач повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію).
       Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
       Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу № 120 від 23 квітня 2024 року), у місті Києві велися бойові дії з 24.02.2022 по 30.04.2022.
       Однак, відповідачем не надано доказів того, що він до 12.04.2022 (дата підписання контракту добровольця територіальної оборони у ЗСУ) проживав у м. Києві. Натомість, матеріали справи містять відомості місця реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, як вбачається з договору № 71-Д/2016 від 29.03.2016 та додатків до нього, адреса замовника ОСОБА_1 – АДРЕСА_1 . Крім того, відповідачем не доведено факт неможливості виконання зобов`язань за Договором № 71-Д/2016 внаслідок військової агресії.
       Разом з тим, п. 12.3 Договору № 71-Д/2016 визначено, що у випадку настання форс-мажорних обставин, сторона, що постраждала від настання таких обставин має повідомити про це іншій стороні протягом трьох днів з дня настання форс-мажорних обставин.
       Проте, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів повідомлення ОСОБА_1 позивача про настання форс-мажорних обставин.
       Колегія суддів зазначає, що суд, з урахуванням конкретних обставин справи, може самостійно визначити суми нарахувань, які підлягають стягненню, однак, у даній справі, враховуючи наявність розрахунку заборгованості позивача, відсутність контррозрахунку відповідача, а також беручи до уваги неможливість виходу апеляційним судом за межі зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань та принцип заборони повороту до гіршого, приймає розрахунок суми заборгованості, наданий позивачем, та вважає його таким, що відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору.
       Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, та постановив законне і правильне по суті судове рішення.
       Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
       Посилання скаржника на допущені судом першої інстанції процесуальні порушення, зокрема, неповідомлення та неналежне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, вся судова кореспонденція направлялася ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 , яка є зареєстрованим місцем проживання відповідача.
       Судова повістка про виклик до суду на 22.12.2022 повернулася на адресу суду першої інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 
       Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина восьма статті 128 ЦПК України). 
       Відтак, відповідно до довідки про причини повернення судової повістки, судова повістка на судове засідання 22.12.2022 вважається врученою ОСОБА_1 13.12.2022 (а.с.82).
       Однак, у судове засідання 22.12.2022 ОСОБА_1 не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання чи зупинення провадження у справі, до суду не надсилав.
       Таким чином, колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, відтак, вказані доводи скаржника не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення. 
       Крім того, у прохальній частині апеляційної скарги скаржник ставить вимогу про скасування заочного рішення та направлення справи до суду першої інстанції для нового розгляду.
       Однак, колегія суддів звертає увагу, що стаття 374 ЦПК України містить вичерпний перелік повноважень суду апеляційної інстанції, і положеннями даної статті не передбачено повноважень суду апеляційної інстанції для направлення справи до суду першої інстанції для нового розгляду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Літинського Олександра Павловича залишити без задоволення.
       Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року в справі за позовом Управління поліції охорони безпеки в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги охорони та пені за прострочення платежу, залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню в порядку і строках, визначених ЦПК України.

Судді Ю.В. Сіренко
О.В. Карпенко
Т.Л. Фетісова