ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2024 року
м. Київ
справа № 359/5535/18
провадження № 61-6095св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - керівник Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави,
відповідачі: Гірська сільська рада Бориспільського району Київської області, ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тригуб Євгенія Олегівна, комунальне підприємство Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Муранової-Лесів І. В., 
від 02 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Білич І. М., Слюсар Т. А., Лапчевська О. Ф., від 07 лютого 
2023 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У липні 2018 року керівник Бориспільської місцевої прокуратури 
Костів Я. Р. в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області (далі - Гірська сільська рада), ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - комунальне підприємство (далі - КП) Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності.
2.           Позов обґрунтований тим, що рішенням Гірської сільської ради 
№ 308-12-VII від 26 травня 2016 року надано дозвіл ОСОБА_2 на складання проєкту землеустрою щодо оформлення документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в селі Гора на території Гірської сільської ради.
3.           У подальшому рішенням Гірської сільської ради № 880-46-VII 
від 29 листопада 2017 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1255 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в селі Гора на території Гірської сільської ради та передано ОСОБА_2 
у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3220883201:01:001:3081 за рахунок земель комунальної власності Гірської сільської ради.
4.           Прокурор вважає, що вказані рішення органу місцевого самоврядування в частині визначення цільового призначення переданої ОСОБА_2 земельної ділянки не відповідають генеральному плану села Гора, затвердженому рішенням Гірської сільської ради № 1054-45-VI 
від 25 квітня 2014 року, та плану зонування території села Гора, затвердженому рішенням цієї ж ради № 244-10-VII, згідно з якими спірна земельна ділянка розташована в межах виробничої зони та зони транспортної інфраструктури.
5.           Зазначає, що листом відділу містобудування та архітектури Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 2139 
від 28 листопада 2016 року відмовлено у погодженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 3220883201:01:001:3081 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, однак рішенням Гірської сільської ради затверджено проєкт землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, який не було погоджено зі структурним підрозділом районної державної адміністрації у сфері містобудування та архітектури.
6.           На підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_2 набув право власності на спірну земельну ділянку, яку у подальшому відчужив ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу.
7.           Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, прокурор просив суд:
-                     визнати незаконним та скасувати рішення Гірської сільської ради 
№ 308-12-VII від 26 травня 2016 року «Про надання дозволу на складання проєкту із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в селі Гора Бориспільського району Київської області»;
-                     визнати незаконним та скасувати рішення Гірської сільської ради 
№ 880-46-VII від 29 листопада 2017 року «Про затвердження проєкту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 »;
-                     визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тригуб Є. О. індексний номер 43816032 від 01 листопада 2018 року та скасувати запис про право власності № 28702152 від 01 листопада 2018 року.
8.           Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 
від 11 грудня 2018 року залучено до участі у справі співвідповідачем 
ОСОБА_1 , а третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тригуб Є. О.
9.           Ухвалою цього ж суду від 18 лютого 2019 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Короткий зміст заочного рішення суду першої інстанції
10.        Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2019 року позов прокурора задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Гірської сільської ради 
№ 308-12-VII від 26 травня 2016 року «Про надання дозволу на складання проєкту із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в селі Гора Бориспільського району Київської області».
Визнано незаконним та скасовано рішення Гірської сільської ради 
№ 880-46-VII від 29 листопада 2017 року «Про затвердження проєкту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ».
Визнано недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тригуб Є. О. індексний номер 43816032 від 01 листопада 2018 року та скасовано запис про право власності № 28702152 від 01 листопада 2018 року.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
11.        Суд першої інстанції вказав, що оспорювані рішення Гірської сільської ради № 308-12-VII від 26 травня 2016 року та № 880-46-VII від 29 листопада 2017 року не відповідають вимогам законодавства та порушують права територіальної громади, оскільки місце розташування спірної земельної ділянки не відповідає вимогам затвердженого генерального плану населеного пункту.
12.        Встановивши, що набута ОСОБА_2 на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування земельна ділянка у подальшому відчужена ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис про право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, та скасував відповідний запис.
Інформація про рух справи в судах
13.        Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 
від 24 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 02 травня 2019 року.
14.        Постановою Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Коцюрби О. П., Лівінського С. В., від 06 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 
2019 року залишено без змін. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про існування правових підстав для задоволення позову, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.
15.        Постановою Верховного Суду від 02 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції не встановив обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення питання про наявність у прокурора повноважень для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги у цій частині і, як наслідок, не перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
16.        Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 
2019 року залишено без змін.
17.        Апеляційний суд, виконуючи вказівки Верховного Суду, встановивши, що прокурор обґрунтовує наявність підстав для звернення до суду в інтересах держави тим, що Гірська сільська рада порушила норми чинного законодавства, оскільки передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку без дотримання відповідних норм земельного законодавства, дійшов висновку, що прокурор набув право на представництво інтересів держави в суді у відповідності до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
18.        Вирішуючи спір по суті, колегія суддів врахувала, що спірна земельна ділянка знаходиться на межі двох функціональних зон: виробничої зони та зони транспортної інфраструктури (зона вулиць, майданів, доріг), а тому її передача у власність ОСОБА_2 для цільового призначення: ведення особистого селянського господарства, суперечить затвердженому Генеральному плану села Гора та плану зонування території села Гора.
19.        З огляду на те, що ОСОБА_2 набув право власності на земельні ділянку на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, 
а у подальшому безпідставно її відчужив на користь ОСОБА_1 , за якою зареєстровано право власності, апеляційний суд вважав, що визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень призведе до поновлення порушеного права держави.
20.        Апеляційний судом також враховано, що ОСОБА_2 , а в подальшому нова власниця спірної земельної ділянки ОСОБА_1 у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянка перебуває на межі двох функціональних зон: виробничої зони та зони транспортної інфраструктури (зона вулиць, майданів, доріг), а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність відповідачів під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
21.        У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 
2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року скасувати, залишивши позов без розгляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
22.        24 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 07 лютого 2023 року.
23.        Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. У травні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
24.        Протоколом повторного розподілу справи між суддями Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_3 , суддею-доповідачем у справі визначено суддю Шиповича В. В.
25.        Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
26.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, 
від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 24 січня 2020 року 
у справі № 910/10987/18, від 13 листопада 2019 року у справі № 910/9834/18, від 23 березня 2023 року у справі № 911/196/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 918/18/22, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, 
від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року 
у справі № 569/17272/15-ц, від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
27.        Також вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо можливості органу місцевого самоврядування звернутись до суду з позовом про скасування власного рішення у зв`язку з невідповідністю його законодавству, визначивши відповідачем особу, в інтересах якої було прийнято таке рішення (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
28.        Необхідність такого висновку зумовлена тим, що у розглядуваній справі спірна земельна ділянка знаходиться в межах території Гірської сільської ради. Заявляючи позов в інтересах держави, прокурор вказав про відсутність державного органу, який уповноважений здійснювати представництво інтересів держави, та зазначив Гірську сільську раду відповідачем, тоді як на думку заявника, Гірська сільська рада не позбавлена права на звернення до суду з відповідним позовом про скасування власного рішення.
29.        Звертає увагу на те, що у розглядуваній справі ГУ Держгеокадастру у Київській області має повноваження на звернення до суду з аналогічним позовом, проте прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, належним чином не обґрунтував бездіяльність цього державного органу та не вказав, що позов поданий в особі вказаного органу, а тому апеляційний суд мав залишити позов прокурора без розгляду.
30.        Вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про можливість скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 без визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки, на підставі якого проведено таку реєстрацію речового права.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Обставини справи, встановлені судами
31.        Рішенням Гірської сільської ради № 308-12-VII від 26 травня 2016 року надано дозвіл ОСОБА_2 на складання проєкту із землеустрою щодо оформлення документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в селі Гора на території Гірської сільської ради.
32.        Рішенням Гірської сільської ради № 880-46-VII від 29 листопада 
2017 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1255 га, для ведення особистого селянського господарства в селі Гора на території Гірської сільської ради та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3220883201:01:001:3081, загальною площею 0,1255 га, для ведення особистого селянського господарства в селі Гора на території Гірської сільської ради за рахунок земель комунальної власності Гірської сільської ради.
33.        01 грудня 2017 року на підставі рішень органу місцевого самоврядування за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.
34.        Зі змісту листів Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 48/07-46-982 від 06 березня 2018 року і № 48/07-46-2104 від 11 травня 2018 року та викопіювання з генерального плану села Гора вбачається, що за генеральним планом села Гора, затвердженим рішенням Гірської сільської ради № 1054-45-VI від 25 квітня 2014 року, та планом зонування території села Гора, затвердженим рішенням цієї ж ради 
№ 244-10-VII від 28 квітня 2016 року, земельна ділянка з кадастровим номером 3220883201:01:001:3081 знаходиться на межі двох функціональних зон: виробничої зони та зони транспортної інфраструктури (зона вулиць, майданів, доріг).
35.        Відділом містобудування та архітектури Бориспільської районної державної адміністрації Київської області розглянуто клопотання 
ПП «Інвестиційна компанія «Меркурій-Інвест» про погодження проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 в межах села Гора на території Гірської сільської ради та листом № 2139 від 28 листопада 2016 року надано обґрунтовану відмову у погодженні проєкту землеустрою. Відмова вмотивована тим, що відповідно до наданих графічних матеріалів земельна ділянка з кадастровим номером 3220883201:01:001:3081 знаходиться на межі двох функціональних зон: виробничої зони та зони транспортної інфраструктури (зона вулиць, майданів в межах червоних ліній, доріг), тому не може бути відведена за поданим цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
36.        ГУ Держгеокадастру у Київській області у межах компетенції провело перевірку з питань дотримання вимог земельного законодавства при використанні спірної земельної ділянки, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства 
№ 271-ДК/285/АП/09/01-18 від 19 червня 2018 року, відповідно до якого документація із землеустрою спірної земельної ділянки подана до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру без погодження з відділом містобудування та архітектури Бориспільської районної державної адміністрації Київської області.
37.        Листом ГУ Держгеокадастру у Київській області № Г-967/0-2283/6-18 від 25 червня 2018 року вказаний акт направлено до Бориспільської місцевої прокуратури з проханням вжити заходів прокурорського реагування щодо встановлених порушень вимог земельного законодавства.
38.         ОСОБА_1 придбала спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2018 року та в цей же день приватним нотаріусом Тригуб Є. О. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 .
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
39.        Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
40.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
41.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
42.        Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
43.        Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
44.        Відповідно до частини першої статті статі 19 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
45.        Відповідно до статті 65 ЗК України землями промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.
46.        Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей.
47.        Відповідно до пунктів 2, 3 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.
48.        Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
49.        Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану. Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.
50.        Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
51.        Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
52.        Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
53.        Відповідно до абзацу першого частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
54.        Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
55.        Згідно з частиною першою статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проєктами землеустрою щодо їх відведення.
56.        Частиною другою статті 20 ЗК України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
57.        Статтею 21 ЗК України встановлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: 
а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.
58.        Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент подання позову, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
59.        Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
60.        У розглядуваній справі суди попередніх інстанцій, встановивши, що місце розташування спірної земельної ділянки не відповідає вимогам затвердженого генерального плану населеного пункту, а саме земельна ділянка знаходиться на межі двох функціональних зон: виробничої зони та зони транспортної інфраструктури (зона вулиць, майданів, доріг), дійшли правильно висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
61.        Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки передача спірної земельної ділянки з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства спочатку у власність ОСОБА_2 , а у подальшому її відчуження на користь ОСОБА_1 , суперечить затвердженому Генеральному плану села Гора, плану зонування території села Гора та порушують права територіальної громади.
62.        Також апеляційний суд, на виконання вказівок Верховного Суду, встановивши, що прокурор обґрунтовує наявність підстав для звернення до суду в інтересах держави тим, що Гірська сільська рада порушила норми чинного законодавства, передавши у власність ОСОБА_2 земельну ділянку без дотримання відповідних норм земельного законодавства, дійшов правильного висновку про наявність підстав у прокурора для здійснення представництва інтересів держави в цій справі.
63.        У даному випадку прокурор звертається до суду самостійно, як позивач, оскільки предметом спору є земельна ділянка комунальної власності, а Гірська сільська рада є суб`єктом, який прийняв незаконні рішення, а тому вказана у позові як відповідач.
64.        Велика Палата Верховного Суду у пункті 8.9 постанови від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 зазначала, що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном, прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього).
65.        Посилання касаційної скарги на те, що прокурор належним чином не обґрунтував бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Київській області, який має повноваження на звернення до суду з аналогічним позовом, є безпідставними, оскільки за обставин цієї справи вбачається, що саме 
ГУ Держгеокадастру у Київській області листом від 25 червня 2018 року повідомило прокурора про наявність порушення територіально громади села Гора тапросило вижити заходів прокурорського реагування відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
66.        Заявниця вважає, що належним вимогами, які прокурор мав заяви до неї, є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 листопада 2018 року. 
67.        Колегія суддів відхиляє ці доводи заявниці, оскільки за встановлених обставин справи щодо незаконного вибуття спірної земельної ділянки із власності територіальної громади не є потрібним для захисту порушених прав держави оскарження всіх подальших правочинів, вчинених після вибуття земельної ділянки.
68.        Також Верховний Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 придбала спірну земельну ділянку 01 листопада 2018 року, тобто фактично під час перебування на розгляді в суді справи за позовом прокурора до 
ОСОБА_2 , Гірської сільської ради про визнання і скасування рішень сільської ради та визнання недійсним рішення, про державну реєстрацію права власності на спірну ділянку за ОСОБА_2 .
69.        Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновками, викладеним у постановах Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі 
№ 925/929/19, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі 
№ 910/10987/18, від 13 листопада 2019 року у справі № 910/9834/18, 
від 23 березня 2023 року у справі № 911/196/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 918/18/22, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, 
від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18, на які заявниця посилалася в касаційній скарзі.
70.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
71.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
72.        Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
73.        Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
74.        Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.
75.        Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 
411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 07 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович