УХВАЛА
 
30 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 639/4436/17
 
провадження № 61-8826ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2017 року Комунальне підприємство «Харківводоканал»                                                    (далі - КП «Харківводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року позов             КП «Харківводоканал» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період часу з 09 грудня 2013 року                                 до 31 липня 2018 року у розмірі 13 423,57 грн, з яких: за надані послуги централізованого водопостачання у розмірі 6 605,77 грн, за послуги централізованого водовідведення у розмірі 4 583,08 грн, інфляційні витрати                          у розмірі 1 877,36 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 357,36 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог КП «Харківводоканал» відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволена частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов КП «Харківводоканал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період часу з 09 грудня 2013 року до 31 липня 2018 року за надані послуги централізованого водопостачання у розмірі по 1 651,44 грн з кожного, заборгованість за надані послуги централізованого водовідведення по 1 145,77 грн з кожного, 3% річних від простроченої суми у розмірі 89,34 грн з кожного та інфляційні втрати у розмірі по 469,34 грн з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період з часу 09 грудня 2013 року до 31 липня 2018 року за надані послуги централізованого водопостачання у розмірі 3 302,88 грн, за надані послуги централізованого водовідведення у розмірі 2 291,54 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 178,68 грн та інфляційні втрати у розмірі 938,68 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У березні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова                         від 01 жовтня 2019 року.
 
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.
Постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року змінено в частині стягнення розміру судового збору, зменшивши його стягнення з 800 грн до 784 грн з кожного.
В іншій частині постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишено без змін.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2023 року у відкритті касаційного провадження            за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду              м. Харкова від 01 жовтня 2019 року, постанову Харківського апеляційного суду           від 19 лютого 2023 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України (малозначна справа) (провадження № 61-15236ск23).
 
У квітні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до Полтавського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року заяву            ОСОБА_4 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду                         від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами залишено без руху для усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року заяву                  ОСОБА_4 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду                                   від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами визнано неподаною та повернуто заявнику .
 
Ухвалою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року відмовлено на підставі пункту 1 частини другої                                статті 394 ЦПК України (малозначна справа) (провадження № 61-8241ск24).
 
У червні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує його сплату; надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги                      з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк ОСОБА_1 направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2024 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить на ухвалу Полтавського апеляційного суду            від 28 травня 2024 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається                            ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав                             і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства                          є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
 
За змістом пункту першого частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане згідно з пунктом першим частини третьої статті 423 ЦПК України є підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.
 
Статтею 424 ЦПК України регламентовано питання строку подання заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Так, зокрема, з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої                                                  статті 423 ЦПК України заяву може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення; з підстави, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 423 ЦПК України - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.
 
Пунктом 6 частини третьою статті 426 ЦПК України визначено, що до заяви додаються у разі пропуску строку на подання заяви - клопотання про його поновлення.
 
Як визначено у частині третій статті 427 ЦПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у квітні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до Полтавського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами.
 
Обґрунтовуючи підстави поновлення строку на подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими та виключними обставинами ОСОБА_4 вказувала, що нововиявлені та виключні обставини у справі виникли на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 та рішення Конституційного суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18), яке було опубліковане 03 квітня 2020 року. Зазначала,                        що на момент виникнення цих обставин або їх опублікування в офіційних виданнях апеляційна скарга на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року вже була подана, що унеможливило посилання на них при складанні апеляційної скарги, а при ухваленні постанови Полтавського апеляційного суду                 від 27 липня 2023 року вказані обставини не були враховані.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року заяву            ОСОБА_4 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду                         від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами залишено без руху для усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими та виключними обставинами та надати докази причин його пропуску. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
Залишаючи без руху заяву ОСОБА_4 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами, апеляційний суд виходив із того, що наведені ОСОБА_4 у клопотанні про поновлення строку на подання заяви підстави підлягають додатковому обґрунтуванню, оскільки матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 13 березня 2020 року звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року та в апеляційній скарзі містилося посилання на рішення Конституційного суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18), тому подальше офіційне оприлюднення вказаного рішення не є достатньою підставою для поновлення строку на звернення до суду із цією заявою.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року заяву                  ОСОБА_4 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду                                   від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
Повертаючи заяву ОСОБА_4 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що у наданий судом строк недоліки заяви, зазначені в ухвалі Полтавського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року, заявником не усунуто, а саме не надано доказів причин пропуску строку на подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими та виключними обставинами, а наведені у клопотанні обставини є по суті аналогічними зазначеним заявником у попередньому клопотанні, яке вже було вирішено апеляційним судом.
 
Згідно із частиною третьою статті 185, частиною третьою статті 427 ЦПК України                 у разі невиконання ухвали суду про залишення заяви за нововиявленими обставинами без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд, правильно застосувавши положення                  статті 185 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про повернення заяви ОСОБА_4 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду                                від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є незгодою заявника з його змістом.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3                                         частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів                     у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження                (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали  (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову                          у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона                                      є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника                                    з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року               у справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець
 
І. Ю. Гулейков
 
Д. Д. Луспеник