ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12107/22                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 червня 2024 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого:          Бєлової Л.В.
суддів:                    Безименної Н.В., Мєзєнцева Є.І.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційні скарги Комунального підприємства "Київблагоустрій", Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, припису, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати припис №1813267 від 22.08.2018 Комунального підприємства "Київблагоустрій";
визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформлене дорученням №064-6434 від 29.08.2018;
визнати протиправними дії Комунального підприємства "Київблагоустрій" щодо демонтажу на підставі доручення №064-6434 від 29.08.2018 та припису №1813267 від 22.08.2018;
зобов`язати Департамент міського Благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство «Київблагоустрій» не чинити перешкод у відновленні майна в його первісний стан та подальшого користування ним.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року    на підставі розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" адміністративну справу прийнято до провадження Київського окружного адміністративного суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано припис Комунального підприємства «Київблагоустрій» від 22 серпня 2018 року № 1813267.
Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформлене дорученням від 29 серпня 2018 року №064-6434.
Визнано протиправними дії Комунального підприємства «Київблагоустрій» щодо демонтажу на підставі доручення від 29 серпня 2018 року №064-6434 та припису від 22 серпня 2018 року № 1813267.
Зобов`язано Департамент міського Благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство «Київблагоустрій» не чинити перешкод у відновленні майна в його первісний стан та подальшого користування ним.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Комунальне підприємство "Київблагоустрій" та Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подали апеляційні скарги, у яких просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Комунальне підприємство "Київблагоустрій" мотивує свої вимоги тим, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування припису від 22.08.2018, виходив з недотримання КП "Київблагоустрій" порядку повідомлення зацікавлених осіб про наявність припису, при цьому суд не прийняв до уваги те, що факт отримання оскаржуваного припису користувачем - ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» спірної тимчасової споруди підтверджується листом від 27.08.2018, наданим ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» на виконання вимог припису.
Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував те, що матеріали справи не містять документів (підстав набуття права власності) набуття позивачем права власності на громадський будинок за адресою: м.Київ, вул. Межигірська, 60, частиною якого є демонтований павільйон на виконання доручення Департаменту міського благоустрою № 064-6434 від 29.08.2018.
Апелянт стверджує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач на відповідній правовій підставі користується прилеглою до спірного приміщення земельною ділянкою, що надає їй законне право розміщувати за вказаною адресою належне їй майно. Крім того, в матеріалах справи відсутні і докази присвоєння поштової адреси, яка є єдиною можливістю ідентифікувати об`єкт нерухомого майна належний позивачці та визначити його місце розташування та відповідно встановити, чи дійсно рішення, дії стосуються саме об`єкту нерухомого майна позивача.
Апелянт зазначає, що на час винесення припису та прийняття оскаржуваного рішення у формі доручення, користувачем приміщення, загальною площею 40 кв.м., розташованого по вул. Межигіоській.60 в м.Києві, було ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ», яке передано Товариству відповідно до Договору оренди №01-10/12 від 01.10.2012, укладеного між ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» та Об`єднаним кооперативом «Подільський» по будівництву та експлуатації колективних гаражів та автостоянок «Орендодавець», відповідно, оскаржувані припис та доручення стосувалися саме вказаної тимчасової споруди, користувачем якого було ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» та яке належало Об`єднаному кооперативу «Подільський» по будівництву та експлуатації колективних гаражів та автостоянок. Однак, вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.
Також апелянт додає, що позивачем пропущено, встановлений ст. 122 КАС України, строк на звернення до суду з цим адміністративним позовом, оскільки оскаржувані припис та рішення прийняті у 2018 році, а позивач звернулась до суду лише у 2022 році. Окрім того, апелянт наголошує, що суд першої інстанції не розглянув два клопотання про залишення позову без розгляду з вказаних підстав, які адресовані як Окружному адміністративному суду м. Києва, так і Київському окружному адміністративному суду.
Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у апеляційній скарзі також зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду, який встановлений ст. 122 КАС України, оскільки позивач звернувся до суду майже через 4 роки після проведення демонтажу тимчасової споруди та жодних дій щодо отримання оскаржуваних припису та рішення протягом чотирьох років не вчиняла. Крім того, позивач та користувач спірного елементу благоустрою були обізнані про оскаржуваний припис з 27.08.2018.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано встановив, що 28 грудня 2018 року працівниками Комунального підприємства «Київблагоустрій» проводились незаконні дії по фізичному знищенню та руйнуванню частин приватного громадського будинку, який знаходяться адресою: м.Київ, вул. Межигірська, 60, за наслідками чого частину приміщення громадського будинку, 1 Літера «А» нежитлова будівля приміщення 1-1, 1-2, загальною площею 36,7 кв.м. було зруйновано, оскільки згідно з актом проведення демонтажу № 215, частина конструкції демонтована власником. Демонтоване майно завантажене на транспортний засіб виконавця робіт КП «Київблагоустрій» і транспортоване на майданчик тимчасового складування та зберігання безхазяйного майна.
На переконання апелянта, Київський окружний адміністративний суд не правильно застосував вимоги Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правила благоустрою у м. Києві в частині контролю у сфері благоустрою, де зазначено порядок складання припису, надання доручення та проведення демонтажу, а також суд помилково посилався на порядок державного контролю та нагляду за господарською діяльністю, передбаченого ст. 19 Господарського кодексу України та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Крім того, апелянт зазначає, що позивачем не надано доказів присвоєння поштової адреси спірному приміщенню відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим позивач не довів, що дії відповідачів стосувались нерухомого майна, а не елементу благоустрою. Також позивачем не надано до суду доказів (в розумінні ст. 125 ЗК України) законного володіння земельною ділянкою за адресою: вул. Межигірська, 60, м. Києва, де знаходиться спірне майно позивача, у зв`язку з чим суд помилково у рішенні зазначив про володіння земельною ділянкою позивачем.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року та 29 січня 2024 року відкриті апеляційні провадження за апеляційними скаргами Комунального підприємства "Київблагоустрій", Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, припису, зобов`язання вчинити дії.
У відзиві на апеляційну скаргу КП "Київблагоустрій" позивач просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Позивач в обґрунтування своїх доводів зазначає, що нею не отримано оскаржуваного припису у передбаченому пп. п. 20.2 Правил благоустрою міста Києва порядку. Крім того, позивач зазначає, що вона не попереджена про демонтаж, а також не проводились комісійні обстеження за її участі, не складались акти порушень, не вручались приписи про усунення порушень. Отже, на переконання позивача, КП "Київблагоустрій" порушило вимоги чинного законодавства України в частині складання та повідомлення позивача про прийняття оскаржуваного припису, що свідчить про безпідставність здійсненого демонтажу тимчасової споруди позивача, на яку наявні необхідні документи, зокрема, технічний паспорт і витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,   Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 24204518 від 14.07.2014, виданим Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, бланк ЕЕЕ915334, сформованим 14.07.2014, ОСОБА_1 є власником громадського будинку, загальною площею: 94 кв. м. до складу якого входять: 1 «А» нежитлова будівля приміщення 1-1, 1-2 загальною площею 36,7 кв.м. та 1 «Б» гараж, 1-1-1-3 загальною площею, 57,3 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 60.
22.08.2018 провідним інспектором Комунального підприємства «Київблагоустрій» Кащуком Р.В. виявлено порушення благоустрою м.Києва, яке полягало у розміщенні тимчасової споруди торгівельного призначення по вул. Межигірській, 60 в Подільському районі міста Києва, тому, з метою з`ясування наявності/відсутності дозвільної документації на її розміщення, складено припис № 1813267. Припис складено на користувача тимчасової споруди - ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» (а.с.17, т. 1).
27.08.2018 на виконання вимог припису №1813267, ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» надало наступні документи:
- договір оренди №01-10/12 від 01 жовтня 2012 р., предметом якого є надання в тимчасове оплатне користування приміщення для здійснення торгівлі в сфері громадського харчування по вул. Межигірській, 60 (а.с.140-145, т.1);
- рішення виконавчого комітету Подільської ради народних депутатів від 14.06.1982 за №269 про організацію відкритої тимчасової стоянки, виготовлення проекту, загорожі, асфальтування по вул. Межигірській, 60, Електириків, 19а (а.с.156-157, т.1);
- протокол №03 засідання правління авто кооперативу «Подольський» від 11.11.2010 (а.с.158-162, т.1).
29 серпня 2018 року Департаментом міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), у зв`язку з  неподанням дозвільної документації на розміщення спірної споруди, зокрема доказів укладання договору пайової участі з Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та оформлення паспорту прив`язки тимчасової споруди, прийнято рішення (доручення № 064-6434), яким доручено КП «Київблагоустрій» вжити заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою (павільйону) по вул. Межигірській, 60 в Подільському районі м.Києва (а.с.18-19, т.1).
28 грудня 2018 року працівниками Комунального підприємства «Київблагоустрій» підставі припису та доручення проведено демонтаж тимчасової споруди, яка знаходяться адресою: м.Київ, вул. Межигірська, 60, про що свідчить акт проведення демонтажу (переміщення) № 215 від 28 грудня 2018 року (а.с. 14-16, т.1).
Позивач, вважаючи протиправним та незаконним демонтаж нежитлового приміщення, звернулась до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що в оскарженому приписі відповідачем запропоновано власнику тимчасової споруди надати проектно-дозвільну документацію на встановлення тимчасової споруди, однак оскаржуваного припису у передбаченому пп. п. 20.2 Правил благоустрою міста Києва порядку власником не отримано. Крім того, суд, зокрема зазначив, що позивач не був повідомлений про демонтаж приміщення, не були проведені комісійні обстеження за участі позивача, не складались акти порушень, не вручались приписи про усунення порушень. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що КП «Київблагоустрій» порушив вимоги законодавства в частині складання та повідомлення позивача про прийняття оскаржуваного припису, що свідчить про безпідставність здійсненого демонтажу тимчасової споруди позивача, на яку є всі необхідні документи, технічний паспорт і витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Також суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідачами не доведено належними і допустимими доказами правомірність висновків оскаржуваного припису щодо знесення на належній позивачці земельній ділянці тимчасової споруди, то позовні вимоги підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, економічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-ІV (далі - Закон № 2807-ІУ).
Згідно зі статтею 10 Законом України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема: здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
У статті 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни
Відповідно до ч. 1,2 статті 34 цього ж Закону, правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.
Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил
Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами.
Рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051 затверджені Правила благоустрою міста Києва, які визначають правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста і спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.
Підпунктом 13.1.1 п. 13 Правил благоустрою міста Києва (у редакції на момент прийняття припису) передбачено, що розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності проводиться відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року N 244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року заИ 1330/20068, інших нормативно-правових актів, а також рішень Київської міської ради та розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244 (далі - «Порядок розміщення тимчасових споруд»).
Відповідно до п. 2.1-2.3 Порядку розміщення тимчасових споруд підставою для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності є паспорт прив`язки ТС.
Згідно з п. 1.4 Порядку розміщення тимчасових споруд паспорт прив`язки ТС - це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500, схему благоустрою прилеглої території.
Розміщення тимчасових споруд самовільно забороняється (п.2.30).
За визначенням ч. 2 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Згідно з пп. 13.2.3 п. 13 Правил благоустрою міста Києва самовільно встановлені (розміщені) малі архітектурні форми та тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, підлягають демонтажу власником об`єкта (особою, яка здійснила встановлення (розміщення) об`єкта) за власні кошти у строки, визначені в приписі Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
У разі якщо власник малої архітектурної форми або тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (особа, яка здійснила встановлення (розміщення) об`єкта) не провів демонтажу відповідно до абзацу першого цього пункту, демонтаж об`єкта здійснюється в порядку, встановленому пунктом 13.3 цих Правил 
Відповідно до пп. 13.3.1 п. 13 Правил благоустрою міста Києва (у редакції, чинній на момент винесення припису) у разі виявлення самовільно встановлених малих архітектурних форм, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вноситься припис його власнику (особі, яка здійснила встановлення) з вимогою усунення порушень шляхом демонтажу об`єкта протягом семи робочих днів, крім тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, відсутніх в матеріалах єдиної цифрової топографічної основи території міста Києва, на демонтаж яких надається один робочий день. Власник (особа, яка здійснила встановлення) проводить демонтаж з обов`язковим відновленням благоустрою території.
Згідно з пп. 13.3.2 п. 13.3 вказаних Правил, якщо власники (особи, які здійснили встановлення) об`єктів, зазначених у пп. 13.3.1 цих Правил, ухиляються від демонтажу в строки, визначені в приписі Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), демонтаж, перевезення, зберігання таких об`єктів здійснюється Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та районними в місті Києві державними адміністраціями на підставі рішень, зазначених в пп.13.3.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з подальшим відшкодуванням усіх витрат власником (особою, яка здійснила встановлення) тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчика для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства або малої архітектурної форми, винним у порушенні благоустрою.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що демонтажу підлягають лише тимчасові споруди, які розташовані без достатніх правових підстав, і у тому випадку, якщо власник такої споруди самостійно не демонтував споруду у встановлений у приписі строк або якщо власник невідомий. При цьому, самочинно розміщеною тимчасова споруда вважається у тому разі, якщо відсутні дозвільні документи, визначені законом.
Положеннями Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що дії з демонтажу є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж роботи щодо відновлення території благоустрою).
Органом, що вживає заходи із демонтажу, є Департамент благоустрою, що передбачено у пп. 13.3.2. Правил благоустрою м. Києва.
Згідно з Положенням про Департамент міського благоустрою, затвердженим розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.01.2011 №94 Департамент благоустрою є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді, з питань виконання функцій державної виконавчої влади - відповідним центральним органам державної виконавчої влади.
Департамент благоустрою має право, зокрема, здійснювати в установленому порядку заходи щодо демонтажу та очищення території міста від безхазяйного майна, самовільно розміщених (встановлених) тимчасових споруд, малих архітектурних форм, елементів благоустрою, рекламних носіїв, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів у місті Києві тощо та давати доручення на їх демонтаж (пункт 6.7); давати в межах повноважень профільним структурним підрозділам районних в місті Києві державних адміністрацій з питань благоустрою, цивільного захисту, охорони праці та підпорядкованим комунальним підприємствам обов`язкові для виконання доручення та контролювати їх виконання (п. 6.25 Положення).
З огляду на викладене Департамент благоустрою наділений контрольними повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста, приймає рішення про демонтаж та вживає заходи із демонтажу елементів благоустрою. Відповідно до Статуту КП «Київблагоустрій», затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21 лютого 2007 року № 167, метою діяльності КП «Київблагоустрій», зокрема, є здійснення заходів, які забезпечують дотримання юридичними та фізичними особами правил благоустрою у м. Києві, зокрема, шляхом внесення приписів та складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 2.2. Статуту, КП «Київблагоустрій» підпорядковане Департаменту благоустрою з питань, визначених чинним законодавством та цим Статутом.
КП «Київблагоустрій» у межах своїх повноважень лише виконує роботи щодо демонтажу та очищення території міста, тоді як безпосередньо рішення про вчинення вказаних дій приймає саме Департамент, відповідно, він зобов`язаний не просто брати до уваги надану інформацію щодо винесених та виконаних/невиконаних приписів, а й оцінювати наявність підстав для проведення демонтажу.
При цьому повноваження КП «Київблагоустрій» у частині забезпечення благоустрою міста Києва, що передбачені Положенням про Департамент благоустрою та делеговані КП «Київблагоустрій» були реалізовані ним у цій справі, як владні управлінські функції при виконанні рішення зазначеного Департаменту.
23 жовтня 2013 року рішенням Київської міської ради від № 246/9734 затверджено Положення про головного інспектора та інспекторів з благоустрою м. Києва.
Відповідно до п. 1 вказаного Положення Головний інспектор та інспектор з благоустрою м. Києва - посадові особи управління контролю за благоустроєм міста Києва Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), інспектори районних в місті Києві відділів контролю за благоустроєм, інспектори КП «Київблагоустрій» наділені повноваженнями із здійснення контролю за станом благоустрою населеного пункту, виконанням Правил благоустрою м. Києва, а також притягнення винних до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою.
Повноваження, зокрема, Інспектора КП «Київблагоустрій» проводити перевірки у сфері благоустрою та виносити приписи з метою з`ясування наявності/відсутності дозвільної документації визначено п. 20.2.1 Правил благоустрою м. Києва, Положенням про головного інспектора та інспекторів з благоустрою м. Києва затвердженого Рішенням Київської міської ради від 23 жовтня 2013 року № 246/9734 «Про міський благоустрій».
Отже, інспектор КП «Київблагоустрій» є особою, якій надано повноваження здійснювати контроль за станом благоустрою населеного пункту та право вносити припис з вимогою про усунення порушень у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) елементів благоустрою.
Згідно з пп. 20.2.1 п. 20.2 Правил благоустрою міста Києва, якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов`язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об`єктів благоустрою.
У приписі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала припис, відомості про особу, на яку складений припис, та надаються пропозиції щодо усунення причин та умов, які спричиняють порушення благоустрою території.
Припис підписується особою, яка його склала, і особою, на яку він складений.
У разі відмови особи отримати припис в графі "Припис одержав" робиться про це запис.
У разі виявлення тимчасової споруди (малої архітектурної форми), встановлений (або невстановлений) власник (користувач) якої створив причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати офіційний документ - припис з дотриманням вимог цього Положення. У такому випадку одна копія припису наклеюється на тимчасову споруду (малу архітектурну форму) поряд з Ордером на розміщення тимчасової споруди (у разі його наявності) або на фронтальній частині такої тимчасової споруди (малої архітектурної форми), а ще одна копія вручається особисто присутньому власнику (користувачу), надсилається власникові тимчасової споруди (малої архітектурної форми) поштою (цінним листом з описом вкладення) за адресою, зазначеною в Ордері на розміщення тимчасової споруди (у разі його наявності). Посадова особа, яка винесла припис, здійснює фотофіксацію наклеєного припису поряд з Ордером на розміщення тимчасової споруди (малої архітектурної форми) у випадку його наявності або на фронтальній частині тимчасової споруди (малої архітектурної форми). При цьому щонайменше на одній з фотографій має бути чітко та розбірливо видно інформацію про номер та дату складення припису.
Матеріали фотофіксації долучаються до припису, про що в приписі робиться відповідний запис, а власник (користувач) тимчасової споруди (малої архітектурної форми) вважається повідомленим про винесення припису належним чином.
Положеннями пункту 20.2.11 Правил благоустрою міста Києва визначено, що у разі виявлення уповноваженими особами Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації"), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, КП «Київблагоустрій» самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи), елементів об`єктів благоустрою, їх власникам (користувачам або особам, які здійснили розміщення (встановлення)), вноситься припис з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, елементу об`єкта благоустрою, із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до підпункту 13.3.1 пункту 13.3 розділу XIII цих Правил.
Отже, у разі виявлення тимчасової споруди, встановлений (або невстановлений) власник (користувач) якої створив причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою посадова, особа контролюючого органу, зокрема, інспектор КП «Київблагоустрій», зобов`язаний скласти та видати припис з дотриманням вимог Правил благоустрою міста Києва.
Наведене також свідчить, що винесення припису є результатом проведеної перевірки, в якому власнику (користувачу) пропонується надати в певний строк дозвільну документацію на розміщення елементу благоустрою або усунути порушення шляхом демонтажу тимчасової споруди власними силами в разі відсутності відповідних дозвільних документів.
З матеріалів справи вбачається, що 22.08.2018 провідним інспектором Комунального підприємства «Київблагоустрій» Кащуком Р.В. виявлено порушення благоустрою м.Києва, яке полягало у розміщенні тимчасової споруди торгівельного призначення по вул. Межигірській, 60 в Подільському районі міста Києва і з метою з`ясування наявності/відсутності дозвільної документації на її розміщення складено припис № 1813267. Припис складено на користувача тимчасової споруди - ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ».
Слід зазначити, що відповідно до п.20.2.1 Правил благоустрою м.Києва вручення Припису передбачено як власнику так і користувачу тимчасової споруди - ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ».
У цьому адміністративному позові позивач зазначає, що у нежитловій будівлі за вказаною адресою тимчасово знаходилось ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ».
Факт отримання оскаржуваного Припису користувачем тимчасової споруди підтверджується листом від 27.08.2018, який ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» надало на виконання вимог Припису (а.с. 139, т. 1).
З огляду на викладене, безпідставними є висновки суду першої інстанції про неотримання власником припису у порядку, передбаченому пп. п. 20.2 Правил благоустрою міста Києва.
У подальшому, 27.08.2018 на виконання вимог припису №1813267, ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» надала наступні документи:
- договір оренди №01-10/12 від 01 жовтня 2012 р., предметом якого є надання в тимчасове оплатне користування приміщення для здійснення торгівлі в сфері громадського харчування по вул. Межигірській, 60 (а.с.140-145, т.1);
- рішення виконавчого комітету Подільської ради народних депутатів від 14.06.1982 за №269 про організацію відкритої тимчасової стоянки, виготовлення проекту, загорожі, асфальтування по вул. Межигірській, 60, Електириків, 19а (а.с.156-157, т.1);
- протокол №03 засідання правління авто кооперативу «Подольський» від 11.11.2010 (а.с.158-162, т.1).
Враховуючи те, що користувачем торгівельного приміщення не надано дозвільної документації на розміщення спірної споруди, зокрема доказів укладання договору пайової участі з Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та оформлення паспорту прив`язки тимчасової споруди, Департаментом міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 29 серпня 2018 року прийнято рішення (доручення № 064-6434), яким доручено КП «Київблагоустрій» вжити заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою (павільйону) по вул. Межигірській, 60 в Подільському районі м.Києва.
Варто зауважити, що рішення Департаменту прийнято правомірно, в порядку та у спосіб визначеному п. 13.3.2 Правил благоустрою м. Києва та у формі доручення відповідно до п. 6.25 Положення про Департамент міського благоустрою виконавчого органу КМР (КМДА), затвердженого розпорядженням Київської міської ради від 27 січня 2011 року № 94.
Метою прийняття рішення про демонтаж самовільно встановлених елементів благоустрою та вжиття таких заходів примусового характеру органами у сфері благоустрою населених пунктів є приведення території населеного пункту у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм (ЗУ «Про благоустрій населених пункті», Правил благоустрою м. Києва), направлених на захист суспільних інтересів територіальної громади.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач є власником громадського будинку, загальною площею: 94 кв. м. до складу якого входять: 1 «А» нежитлова будівля приміщення 1-1, 1-2 загальною площею 36,7 кв.м, та 1 «Б» гараж, 11-1-3 загальною площею, 57,3 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 60, частину якого (1 Літера «А» нежитлова будівля приміщення 1-1, 1-2, загальною площею 36,7 кв.м) було зруйновано 28 грудня 2018 року працівниками КП «Київблагоустрій».
Однак, на переконання колегія суддів, суд помилково вважав доведеними обставини щодо статусу демонтованої тимчасової споруди саме як частини нерухомого майна посилаючись на те, що право власності позивача на спірну споруду підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 24204518 від 14.07.2014, виданим Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, бланк ЕЕЕ915334, оформлений 14.07.2014.
Як вбачається з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, бланк ЕЕЕ915334, громадський будинок площею 94. кв.м, записано 11.07.2014 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу).
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17.
Слід зазначити, що матеріали справи не містять документів (підстав набуття права власності) набуття позивачем права власності на громадський будинок за адресою: АДРЕСА_1 , частиною якого є демонтований павільйон на виконання доручення Департаменту міського благоустрою, відповідно, неможливо визначити статус спірного приміщення.
Також колегія суддів зазначає, що для визначення об`єкту як нерухомості відповідно до приписів статті 181 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України «Про іпотеку» та статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлюється комплекс кваліфікуючих ознак для нерухомого майна, основним критерієм якого виступає земельна ділянка, на якій такі об`єкти розташовані, а відтак визначення місцезнаходження такої земельної ділянки та встановлення адреси об`єкту, що інакше унеможливлює ідентифікацію такого об`єкта.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачами не доведено належними і допустимими доказами правомірність висновків оскаржуваного припису щодо знесення на належній позивачці земельній ділянці тимчасової споруди.
Однак, у матеріалах справи не міститься будь-яких доказів того, що позивач на відповідній правовій підставі користується прилеглою до спірного приміщення земельною ділянкою, що надає їй законне право розміщувати за вказаною адресою належне їй майно по Межигірській,60 у місті Києві.
Натомість, як убачається із листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 0570202/2-13522 від 07.11.2022, за даними міського земельного кадастру земельна ділянка на АДРЕСА_1 (код ділянки 85:291:0010, площа 6048,40 кв.м) обліковується за об`єднаним кооперативом «Подільський» по будівництву та експлуатації колективних автостоянок (а.с. 177, т. 1).
Іншим критерієм об`єкту нерухомого майна є присвоєння поштової адреси, яка є єдиною можливістю ідентифікувати об`єкт нерухомого майна та визначити його місце розташування та встановити чи дійсно рішення, дії стосуються саме об`єкту нерухомого майна позивача.
На необхідності дослідження факту присвоєння майну поштової адреси за аналогічних обставин наголошувалось, зокрема у постанові Верховного суду від 21.03.2023 у справі №826/6164/16, у постанові від 14.02.2023 у справі № 640/18885/18.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази присвоєння поштової адреси, яка може ідентифікувати об`єкт нерухомого майна, яке належить позивачці, та визначити його місце розташування, відповідно, встановити чи дійсно рішення, дії стосуються саме об`єкту нерухомого майна позивача.
Натомість, як убачається з листа Департаменту містобудування та архітектури від 01.11.2022 Вих. М055-7512, в реєстрі адрес у місті Києві, який ведеться згідно з Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 № 337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві», відсутні відомості про документи щодо присвоєння об`єкту нерухомості поштової адреси вул. Межигірська,60. Згідно з електронною базою даних Департаменту та даними Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва за адресою: вул. Межигірська, 60 у Подільському районі м. Києва не надавались.
Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що спірний об`єкт не є тимчасовою спорудою, а є об`єктом нерухомого майна, не встановив такі критерії, чи був спірний об`єкт виготовленим з полегшених збірних конструкцій, чи був встановленим без улаштування заглибленого фундаменту, чи були у ньому закриті приміщення для тимчасового перебування людей, якщо так, то яка їх площа по зовнішньому контуру, можливість переміщення без знецінення та зміни призначення, тощо.
Більше того, згідно з актом проведення демонтажу № 215 та додатків до нього вид матеріалу приміщення складався з дерева, профнастилу та дверей. Крім того в акті зазначено, що частина конструкції демонтована власником, що, на переконання колегії суддів, спростовується проведення демонтажу нерухомого майна позивача. 
Також, як зазначалось, позивач, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що в належному їй демонтованому приміщенні тимчасово знаходився офіс TOB «АМСТЕЛ».
Проте, жодних доказів на підтвердження факту надання позивачем у користування ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» належного їй нерухомого майна по вул. Межигірській,60 (наприклад, правочин) матеріали справи не містять.
Натомість, як убачається з наданих 27.08.2018 на виконання вимог Припису №1813267 від 22.08.2018 документів на розміщення тимчасової споруди, ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» користувалося приміщенням по вул. Межигірській,60 на підставі Договору оренди №01-10/12 від 01.10.2012, укладеного між Об`єднаним кооперативом «Подільський» по будівництву та експлуатації колективних гаражів та автостоянок «Орендодавець» та ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ».
Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Договору оренди №01-10/12 Об`єднаний кооператив «Подільський» по будівництву та експлуатації колективних гаражів та автостоянок «Орендодавець» передало, а ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» (Орендар) отримало в тимчасове оплатне користування приміщення для здійснення торгівлі в сфері громадського харчування, загальною площею 40 кв.м., розташоване по вул. Межигірській,60 в м.Києві, яке належить Орендодавцю - Об`єднаний кооператив «Подільський» по будівництву та експлуатації колективних гаражів та автостоянок.
Вказане приміщення передано Орендарю відповідно до Акту приймання- передачі майна (а.с.147, т.1) в орендне користування, який є невід`ємною частиною Договору оренди №01-10/12 від 01.10.2012.
Термін оренди встановлювався на один рік та пролонговувався відповідними Додатковими угодами до Договору включно до 16.10.2018 (а.с.151-155, т.1).
На підтвердження права власності ОК «Подільський» по будівництву та експлуатації колективних гаражів та автостоянок на тимчасову споруду (спірний павільйон) надано рішення виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів №269 від 14.06.1982 «Про організацію тимчасової відкритої автостоянки, виготовлення проекту загорожі, асфальтування по вул. Межигорській, 60, Електриків, 19а», а також Протокол №3 від 11.11.2010 «Заседания правлення автокооператива «Подольский», яким погоджено виділити бухгалтеру автокооперативу Петькун А.С. в оренду приміщення для чергових з переобладнанням в кіоск з оплатою двох машиномісць по тимчасовому тарифу на автостоянці №2 по вул. Межигірській, 60 у зв`язку із наявністю вільних місць на автостоянці (п. 6.1 Протоколу №3).
Отже, ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» на час винесення припису та прийняття оскаржуваного доручення (рішення) було користувачем приміщення загальною площею 40 кв.м. (тимчасової споруди - приміщення для чергових з переобладнанням в кіоск), розташованого по вул. Межигірській.60 в м.Києві, яке належало Об`єднаному кооперативу «Подільський» по будівництву та експлуатації колективних гаражів та автостоянок.
Відповідно оскаржувані припис та доручення стосувалися саме тимчасової споруди (приміщення для чергових з переобладнанням в кіоск), розташованої по вул. Межигірській, 60 в м.Києві, користувачем якого було ТОВ «КОМПАНІЯ АМСТЕЛ» та яке належало Об`єднаному кооперативу «Подільський» по будівництву та експлуатації колективних гаражів та автостоянок, що підтверджується вищевказаними обставинами та доказами. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що належне позивачці нежитлове приміщення та демонтований на виконання вимог доручення Департаменту від 29.08.2018 павільйон не належав до капітальних споруд чи об`єктів нерухомого майна, що давало Департаменту і КП «Київблагоустрій» право на усунення допущених порушень благоустрою шляхом її демонтажу торгівельного павільйону.
Вказаних обставин суд першої інстанції не встановив, у зв`язку з чим безпідставно задовольнив позовні вимоги про визнання протиправними та скасування припису №1813267 від 22.08.2018 Комунального підприємства "Київблагоустрій"; рішення Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), оформлене дорученням №064-6434 від 29.08.2018 та про визнання протиправними дії Комунального підприємства "Київблагоустрій" щодо демонтажу на підставі доручення №064-6434 від 29.08.2018 та припису №1813267 від 22.08.2018 задоволенню не підлягають, як безпідставні.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Департаменту міського Благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Комунальне підприємство «Київблагоустрій» не чинити перешкод у відновленні майна в його первісний стан та подальшого користування ним, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку, «...надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Відповідно до вимог абзацу 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Аналіз законодавства України дає змогу зробити висновок, що хоча саме поняття «дискреції» (розсуду) часто зустрічається в численних законах та підзаконних нормативно- правових актах, але на сьогодні законодавча дефініція поняття «дискреція» відсутня.
Однак, в національному законодавстві має місце інше визначення - дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з кількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі № 825/602/17.
На переконання колегії суддів, позовна вимога щодо встановлення заборони Департаменту міського Благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), у тому числі КП «Київблагоустрій», якому Департаментом з цих правовідносин можуть бути делеговані відповідні повноваження, приймати ті чи інші управлінські рішення є формою впливу/втручання у дискреційні повноваження відповідних органів, тому така вимога не може бути задоволена. 
Суд першої інстанції викладеного не врахував, тому необґрунтовано задовольнив позовні вимоги.
З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг відповідачів, які у сукупності зводяться до безпідставного задоволення судом першої інстанції адміністративного позову, знайшли своє підтвердження.
Щодо доводів апелянтів про пропуск позивачем, передбаченого ст. 122 КАС України, строку звернення до суду з цим позовом, то колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ч.1 ст. 5 КАС України закріплено має право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
У силу вимог частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьої цієї ж статті Кодексу визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний Припис № 1813267 винесено інспектором КП «Київблагоустрій» - 22.08.2018; доручення (рішення) Департаментом міського благоустрою виконавчого органу КМР (КМДА) №064-6434 видано - 29.08.2019; дії щодо проведення демонтажу на виконання доручення проводилися - 28.12.2018.
Докази про вручення позивачу оскаржуваних приписів та рішення у матеріалах справи відсутні.
Обґрунтовуючи поважність пропуску звернення до адміністративного суду на момент подання позову позивач посилалася на те, що можливість обґрунтовано оскаржити Припис №1813267 від 22.08.2018 та рішення Департаменту міського благоустрою від 29.08.2018 №064-6434 виникла після ознайомлення зі змістом вказаних документів, які отримані на адвокатський запит 31.05.2022.
З цим адміністративним позовом позивач звернулася до суду 04 серпня 2022 року, тобто в межах шестимісячного строку з дня, коли дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, доводи апелянтів про пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставними.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з частиною першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, не повно встановив обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, отже апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється у силу положень ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.    243,    315,    317,    322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги Комунального підприємства "Київблагоустрій", Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року - скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, припису, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          Н.В. Безименна,

                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев