Номер провадження: 22-ц/813/2621/24 
Справа № 523/8960/23
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І., 
при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,
за участю представника відповідача – ОСОБА_1 ,
переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ульянов Ігор Миколайович на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на наступні обставини. На початку лютого 2011 року ОСОБА_3 заволодів автомобілем марки «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 , який привів у непридатний для експлуатації стан, продавши окремі деталі з автомобілю, через що його подальша експлуатація стала неможливою та він не підлягав ремонту.
В зв`язку з викладеними обставинами 07.10.2013 відомості щодо цього кримінального провадження внесено до ЄРДР за номером 12013160470006482, та згодом ОСОБА_3 повідомлено про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, та після проведення досудового розслідування обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 скерований для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2022 провадження у кримінальній справі стосовно  ОСОБА_3  в якій ОСОБА_2 визнано потерпілим, за клопотання сторони захисту закрито через закінченням строків даності притягнення до кримінальної відповідальності. Обвинуваченого ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, цивільний позов ОСОБА_2 залишений без розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.10.2022 та постановою Верховного Суду від 12.04.2023 зазначені судові рішення залишені без змін, отже ухвала Приморського районного суду м. Одеси щодо звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності набрала сили.
Внаслідок дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_2 завдана шкода так як потерпілий втратив належний йому транспортний засіб, який на момент придбання та реалізації, яку він бажав здійснити, чим скористався ОСОБА_3 як привід для отримання доступу до транспортного засобу, коштував в еквіваленті 15 000 доларів США, тобто з врахуванням курсу гривні НБУ на теперішній час: 15 000 х 36,5686 = 548 529 грн.
Внаслідок дій ОСОБА_3 позивачу також завдана моральна шкода так як вчинивши кримінальне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 тривалий час перешкоджав його розслідуванню та розгляду судом. З моменту коли у 2011 році ОСОБА_3 заволодів транспортним засобом ОСОБА_2 , позивач був позбавлений звичайного людського спокою, стану душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані через втрату коштовного майна. Позивач вважає, що відповідач ухиляється протягом більше 12 (дванадцяти) років від відшкодування шкоди.
Завдані потерпілому збитки немайнового характеру з огляду на викладене, оцінено в суму 180 000 грн.
На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 548 529 грн та моральну шкоду у розмірі 180 000 грн.
Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що у справі відсутні докази, що саме ОСОБА_3 здійснив злочинні дії щодо позивача.
21 вересня 2023 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 73 695,21 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн, а всього стягнуто суму у розмірі 173 695,21 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на користь Держави судові витрати у розмірі 2 147,20 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року в частині вирішення питання про розмір стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 548 529 грн на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 – ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року змінити та відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 12 вересня 2024 року об 14 год 00 хв з`явився представник відповідача – адвокат Ульянов І.М..
Від представника позивача – адвоката Дьогтєва С.Г. до апеляційного суду надійшла заява в якій представник просить розглядати справу без участі сторони позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо вартості автомобіля в розмірі, який заявлений позивачем, а тому керувався вартістю автомобіля «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 73 695, 21 грн згідно експертного дослідження №24 від 28.03.2014. Судом вказано, що з огляду на винні дії відповідача, а також враховуючи обставини даної справи, та доведеність вини відповідача у спричиненні позивачу шкоди, необхідності вживання заходів для захисту своїх прав, а також враховуючи принцип розумності та справедливості, наявні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.
Звертаючись із апеляційною скарго, ОСОБА_2 зазначав, що придбав спірний автомобіль за 15 000 доларів США, проти вказаного, як наголошує апелянт, відповідач не заперечував ані під час розгляду кримінальної справи, ані під час розгляду цивільної справи в суді першої інстанції. Скаржник повідомляє, що в матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_3 наявні відомості щодо вартості машини, якою заволодів ОСОБА_3 , а тому апелянт вважає, що суд першої інстанції не повністю дослідив обставини справи, отже прийшов до неправильного висновку про розмір матеріальної шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 апелянт наголошує на неправильності висновків суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача. Так, скаржник вважає, що розмір моральної шкоди є непомірно великим та не доведеним. Також, як стверджує апелянт, моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі та гідності особи, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, а тому будь-який її вирах може існувати суто умовно. Скаржник вважає, що позивачем обґрунтовано заподіяну моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди та її розмір.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вказані доводи апеляційних скарг такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2022 у справі №522/20663/17 у кримінальному провадженні №12013170470006482 від 07.10.2013 за обвинуваченням: ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності задоволено та звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Судом також було закрито кримінальне провадження №12013170470006482 від 07.10.2013 стосовно ОСОБА_3 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження скасовано, цивільний позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину залишено без розгляду.
З ухвали убачається, що відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що в лютому 2011 року (більш точну дату в ході досудового слідства встановити не надалось можливим), отримав від потерпілого ОСОБА_2 доступ до автомобілю марки «Lexus», модель GS300, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належав ОСОБА_2 з метою його подальшої покупки. В подальшому, у ОСОБА_3 виник злочинний намір на заволодіння даним автомобілем без виконання будь-яких зобов`язань перед потерпілим.
З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, з метою особистого збагачення, зловживаючи довірою ОСОБА_2 , тобто розуміючи, що тривалий час знайомий із потерпілим, маючи певний рівень довіри та те, що підтримує з ним приятельські стосунки, усвідомлюючи, що потерпілий не підозрює про його злочинні наміри, маючи у фактичному володінні та користуванні автомобіль марки «Lexus», модель GS300, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 який належав ОСОБА_2 вирішив скористатися вказаними обставинами та заволодіти даним автомобілем переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи противоправний характер своїх діянь, а саме те, що ОСОБА_3 не мав права на володіння та користування автомобілем, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, незаконно заволодів транспортним засобом марки «Lexus», модель GS300, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
З ухвали також вбачається, що судовому засіданні захисник ОСОБА_1 та обвинувачений ОСОБА_3 заявили клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що  шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В позовних вимогах позивач просить стягнути коштував з відповідача матеріальну шкоду, що дорівнює вартості автомобіля «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , в еквіваленті 15 000 доларів США, тобто з врахуванням курсу гривні НБУ на теперішній час: 15 000 х 36,5686 = 548 529 грн.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України  достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦПК України  достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування  . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України  суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Однак, слід звернути увагу на те, що в матеріалах справи відсутній будь-яких доказ, а саме висновок експерта, товарознавця або договір які б підтвердили вартість матеріальної шкоди у розмірі 548 529 грн, в свою чергу наявний висновок експерта №24, проведений в рамках кримінального провадження №12013170470006482 від 07.10.2013 за обвинуваченням: ОСОБА_3 , Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Одеській області від 28.03.2014р., згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 становить суму у розмірі 73 695, 21 грн.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що підтвердження вартості майна в розмірі 15 000 доларів США міститься в матеріалах кримінального провадження апеляційним судом не можуть бути враховані, адже у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів заявленого ним розміру завданої шкоди, а тому суд першої інстанції вірно виходив із розміру шкоди, який був встановлений експертом в рамках кримінального провадження.
З огляду на вказане, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди та доводів ОСОБА_3 в цій частині, апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне.
Судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, посилаючись на те, що вчинивши кримінальне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 тривалий час перешкоджав його розслідуванню та розгляду судом. Позивач тривалий час не може отримати належне відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. На протязі цього часу, з моменту, коли у 2011 році ОСОБА_3 заволодів транспортним засобом ОСОБА_2 , позивач був позбавлений звичайного людського спокою, стану душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані, через втрату коштовного майна та наголошував, що відповідач ухиляється більше 12 років від відшкодування шкоди.
Завдані потерпілому збитки немайнового характеру позивачем оцінено в суму 180 000 грн.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до роз`яснень пунктів 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Апеляційний суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05 грудня 2022 року в справі №214/7462/20, згідно яких зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Виходячи із викладеного, моральна шкода, завдана ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню.
Щодо розміру відшкодування моральної шкоди слід наголосити, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Апеляційний суд беде до уваги той факт, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , в якому ОСОБА_2 , є потерпілим тривало понад 10 років, що дає підстави вважати наявними моральні страждання ОСОБА_2 як наслідок втрати коштовної речі, та як наслідок довготривалого кримінального розслідування.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Виходячи із викладеного, колегія суддів вважає, що розмір моральних шкоди 100 000 грн є достатнім для компенсації завданих страждань позивачу.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження, а тому не підлягають задоволенню.
З огляду на вищевказане, в апеляційних скаргах відсутні доводи, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.
Інші доводи апеляційних скарг зводяться до формальних міркувань та не впливають на розгляд справи по суті. При цьому апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, №303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, оскільки доводи апеляційних скарг не спростували правильних суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційні скарги, залишає рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ульянов Ігор Миколайович - залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 19 вересня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк