ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7238/24 Справа № 196/948/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Деркач Н.М., Свистунової О.В.
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Яременка Олега Євгеновича на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Царичанська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

       У серпні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Царичанська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області? ? про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим повторно 02 серпня 2023 року Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Після її смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивач вказує, фактично він проживав із ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про його місце проживання. Вважає, що спадщину після смерті ОСОБА_3 він прийняв, однак свої права не оформив в установленому законом порядку. ОСОБА_1 зазначає, весь час після смерті баби він фактично проживає у вказаному житловому будинку, підтримує його у придатному для проживання стані, несе витрати за комунальні послуги. Його мати - відповідач у справі спадщину у визначеному законом порядку та строки не приймала. 23 липня 2023 року від його матері ОСОБА_2 йому стало відомо, що вона звернулася до Царичанської державної нотаріальної контори за оформленням спадщини на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належало його бабі і яке фактично належить йому. Позивач вказує, ОСОБА_2 його права на спадкове майно не визнає. У видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом йому було відмовлено. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Судові витрати позивача покладено на останнього. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування понесених відповідачкою судових витрат на правничу допомогу 6 000 грн.
       В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1  - адвокат Яременко О.Є. просить рішення суду від 29 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідач ОСОБА_2 , її представник - адвокат Скопіч А.В. просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду від 29 квітня 2024 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       У п.1 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
       Пунктом 4 Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2003 року) цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
       Пунктом 5 Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2003 року) передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
       Враховуючи, що спадщина відкрилася 16 січня 1996 року, на спірні правовідносини поширюються норми ЦК УРСР 1963 року.
       Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
       Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
       Згідно ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
       Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем;? вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.? ?
       Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
       Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з? ? моменту відкриття спадщини.
       Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він? ? фактично? ? вступив? ? в? ? управління? ? або? ? володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній? ? конторі? ? за? ? місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті? ? дії? ? повинні? ? бути? ? вчинені? ? протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
       Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на момент смерті спадкодавця- 16 січня 1996 року), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
       У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
       Отже, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
       Особа, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, повинна довести цей факт у суді шляхом подання будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
       У справі встановлено до шлюбу прізвище відповідача у справі  ОСОБА_2  було прізвище - ОСОБА_4 .  Із свідоцтва про народження ОСОБА_5 вбачається, батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_6 , матір"ю - ОСОБА_3 (а.с.45).
       24 травня 2011 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_2 та змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с.46).
       Із свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 вбачається, батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , матір"ю - є відповідач у справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10)
        ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка є матір"ю відповідача у справі  ОСОБА_2  та є бабусею позивача у справі -  ОСОБА_1    (а.с.8).
       Згідно довідки №385/02-21 від 07 лютого 2023 року, виданої виконавчим комітетом Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 21 вересня 1995 року по день смерті. На день смерті разом з нею була зареєстрована та постійно проживала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 17 квітня 1985 року і по цей час (а.с.48).
       Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 17 квітня 1985 року в АДРЕСА_1 також підтверджується копією паспорту відповідача (а.с.44). 
       Із копії спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 12 липня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Фрізен Н.Ю. із заявою? про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.43).
       Згідно заповіту, посвідченого 12 червня 1992 року державним нотаріусом першої Царичанської державної нотаріальної контори Любчич Г.Ф., за життя ОСОБА_3 заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 (а.с.49).
       18 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 також звернувся до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Фрізен Н.Ю. із заявою? ? про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.55).
        ІНФОРМАЦІЯ_3 ? ? ОСОБА_1 отримав постанову державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Фрізен Н.Ю про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину він не прийняв, заяву про прийняття спадщини не подавав, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, фактично в управління або володіння спадковим майном не вступав, тому термін для прийняття спадщини пропустив. Крім того, відсутні документи для встановлення родинних відносин з померлою та у померлої є спадкоємець, який прийняв спадщину (а.с.31).
       Згідно інформації КП "Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради" від 18 січня 2023 року №17, відповідно до матеріалів інвентарної справи станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 згідно свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя 1/2 частина житлового будинку від 14 жовтня 1976 року посвідченого державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори, реєстровий №758. Зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації в книзі №5, за номером запису 610. Зареєстровано за ОСОБА_3 1/2 частина житлового будинку згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 жовтня 1976 року, посвідченого державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори, реєстровий №757. Зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації в книзі №5, за номером запису 610 (а.с.9).
       Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 виготовлено 10 липня 2023 року, замовник ОСОБА_1 (а.с.12-14).
       Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 02 серпня 2023 року, оціночна вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ? ? - 332674 грн. 37 коп., оціночна вартість поліпшень 247817 грн. 12 коп., оціночна вартість земельної ділянки 84857 грн. 25 коп. (а.с.28-30).
       До матеріалів справи додано? інвентаризаційну справу на буд. АДРЕСА_1 (а.с.65-96).
       Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач  ОСОБА_1 посилався на те, що весь час після смерті баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , він проживав у вказаному будинку, підтримував будинок у придатному для проживання стані, сплачував комунальні послуги.
       Зареєстрованим місцем проживання позивача у справі  ОСОБА_1 з 16 вересня 2010 року зазначено АДРЕСА_1 (а.с.11).
       Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Встановлено, відповідач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому є спадкоємцем першої черги, та на її користь за життя ОСОБА_3 склала заповіт.
       На час смерті спадкодавець ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з донькою - відповідачем ОСОБА_2 , яка теж була зареєстрована за вказаною адресою на день смерті матері ОСОБА_3 . 
       12 липня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Фрізен Н.Ю. із заявою? про прийняття спадщини після смерті матері -  ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги, відмовлялася від прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 матеріали справи не містять. Постанова про відмову у вчинені нотаріальних дій за заявою відповідача ОСОБА_2 нотаріусом не виносилася.
       Позивач у справі  ОСОБА_1 є онуком померлого спадкодавця ОСОБА_3 та не є спадкоємцем першої черги. ? Постановою державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Фрізен Н.Ю від 18 серпня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії. 
       Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Царичанська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області? про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за недоведеністю.

       Стосовно заявленого в ході судового розгляду справи клопотання відповідача ОСОБА_2 - адвоката Скопіча А.В. про застосування строків позовної давності, суд обґрунтовано зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову за необґрунтованістю, суд не дає оцінки щодо строку позовної давності, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для визнання позовних вимог позивача обгрунтованими та доведеними.
       Стосовно стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 понесених витрати на оплату правової допомоги слід зазначити наступне.
       Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
       Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
       Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
       Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.
       Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
       Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
       Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
       На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правову допомогу представником відповідача надано: договір про надання правничої допомоги адвокатом від 04 жовтня 2023 року, укладений між відповідачкою ОСОБА_2 і адвокатом Скопіч А.В.; ордер адвоката серії ДП № б/н від 04 жовтня 2023 року про надання правової допомоги за Договором про надання правничої допомоги адвокатом від 04 жовтня 2023 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1881 від 08 липпня 2008 року; розрахунок вартості надання правової допомоги від 10 жовтня 2023 за Договором про надання правничої допомоги адвокатом від 04 жовтня 2023 року, згідно якого відповідачці надаються наступні послуги на суму 10000 грн., з яких: 2 000 грн. - консультаційні роботи; 1 000 грн. - ознайомлення з матеріалами справи; 2 000 грн. - аналіз та збір доказів та 5 000 грн. - представництво інтересів клієнта в суді;?Акт прийому-передачі від 10 жовтня 2023 виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги адвокатом від 04 жовтня 2023 року на загальну суму 10 000 грн., а також прибутковий касовий ордер від 10 жовтня 2023 про отримання адвокатом Скопіч А.В. від ОСОБА_2 гонорару в сумі 10000 грн. за Договором про надання правничої допомоги адвокатом від 04 жовтня 2023 року (а.с.110, 111, 113-115, 154).? ?
       Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
       У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
       Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
       Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо вимог відповідачки про стягнення з позивача понесених витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн., та вважали, що стягненню підлягає сума в розмірі 3000 грн.
       Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
       Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
       Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
       Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
       Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
       Враховуючи викладене, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що позивач заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача в сумі 6000 грн., що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
       Посилання в апеляційній скарзі на доведеність позовних вимог  ОСОБА_1 та наявності підстав для їх задоволення є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права є необгрунтованими.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди із рішенням суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст. 259, 268, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О СТ А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Яременка Олега Євгеновича  - залишити без задоволення.
       Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Н.М.Деркач

О.В.Свистунова