КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №752/20838/20                                  Головуючий у 1 інстанції: Плахотнюк К.Г.
Провадження №22-ц/824/7604/2024            Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
25 червня 2024 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                     Гаращенка Д.Р.
суддів                                                      Олійника В.І., Сушко Л.П.
при секретарі                                                    Василенко Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст обставин справи
 
У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Просив відшкодувати шкоду у розмірі 530491,17 грн та судові витрати у розмірі 7957,37 грн.
Свої вимоги мотивував тим, що 27 вересня 2017 року між ПАТ «Страхова компанія «АХА СТРАХУВАННЯ» (правонаступником якого є ПАТ «СК «АРКС») та ТОВ «ТРАК СЕРВІС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №328662а7юб, відповідно до умов якого було застраховано ТЗ «BMW», д.н. НОМЕР_1 .
14 липня 2018 року в м. Києві по пр-ту Повітрофлотський сталася дорожньо-транспортна пригода (далі -ДТП) за участі автомобіля «BMW», д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 (власник автомобіля ТОВ «ТРАК СЕРВІС») та автомобіля «Jaguar», д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 та автомобіля «Audi», д.р.н. НОМЕР_3 , яким керував відповідач водій ОСОБА_1 .
Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «BMW», д.р.н. НОМЕР_1 .
В результаті зазначеної ДТП ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження. Відносно ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження № 12018100090008086 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Ухвалою від 04 грудня 2018 року Солом`янським районним судом м. Києва у справі № 760/22669/18 кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху при керуванні ТЗ, що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, було закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України (кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення). Вважає, що вина ОСОБА_1 в скоєнні ДТП встановлена цією ухвалою.
Відповідно до умов договору страхування від 27 вересня 2017 року ПАТ «СК «АРКС» на підставі страхових актів здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 730491,17 грн.
Цивільно-правова відповідальність водія «Audi», д.р.н. НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ-0714939, виданого ПАТ НАСК «Оранта».
ПАТ НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «АРКС» у розмірі 200000 грн.
Позивач вважає, що відповідач у порядку статті 1194 ЦК України має відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди - 730491,17 грн і виплаченим ПАТ «НАСК «Оранта» - 200000 грн страховим відшкодуванням, що складає 530 491,17 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» суму відшкодування шкоди у розмірі 530 491,17 грн та судовий збір у розмірі 7 957,37 грн, що разом складає належну до стягнення суму у розмірі 538 448 гривень 54 копійки.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачу не відшкодовано в повній мірі виплачене страхове відшкодування.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що в клопотанні про долучення доказів та поновлення пропущеного процесуального строку від 16 серпня 2023 року, поданому до суду першої інстанції, відповідач вказував, що відзиву на вказану позовну заяву він не подав, оскільки для його подання об`єктивно сплинув строк до його вступу у справу.
Вказує, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року у кримінальній справі № 760/22669/18 кримінальне провадження було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме - потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі обвинувачення, проте на думку позивача, вина відповідача встановлена цією ухвалою.
Зазначає, що суд першої інстанції допустив помилку у мотивувальній частині рішення, вказавши що відповідач визнає вину, хоча в судовому засіданні він її заперечував повністю.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
 
Представник позивача Брусков В.Я. , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2017 року між ПАТ «Страхова компанія «АХА СТРАХУВАННЯ» (правонаступником якого є ПАТ «СК «АРКС») та ТОВ «ТРАК СЕРВІС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №328662а7юб, майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному закону, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «BMW», д.н. НОМЕР_1 та іншим майном, вказаними у розділах 5, 6 цього Договору (застраховане додаткове обладнання, яке не входить до заводської комплектації ТЗ) (а.с. 109-116).
З відповіді від Національної поліції України вбачається, що 14 липня 2018 року о 15:05 год. в м. Києві по пр-ту Повітрофлотський,11 сталася ДТП за участі автомобіля «BMW», д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 (власник автомобіля ТОВ «ТРАК СЕРВІС»), автомобіля «Jaguar», д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 та автомобіля «Audi А6», д.р.н. НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_1 (право власності підтверджене свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 (а.с. 125)).
Внаслідок ДТП пошкодження отримали всі автомобілі, зокрема й автомобіль «BMW», д.р.н. НОМЕР_1 , що був застрахований у позивача.
Потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження (а.с. 18).
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у справі 760/22669/18 кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань  (далі - ЄРДР) 15 липня 2018 за № 12018100090008086 - закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України (відмова потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення) (а.с.31).
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає що вину ОСОБА_1 не спростовано, а закриття кримінального провадження № 12018100090008086 з підстав п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, не може свідчити про відсутність вини у відповідача.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
 
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ), що діяли на день настання страхового випадку.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те що та як ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року у справі № 760/22669/18 кримінальне провадження було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, то вину відповідача помилково вважати встановленою цією ухвалою.
У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 1 лютого 2024 року у справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798км23) зазначено, що обвинуваченого було звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього - закрито.
Так, Касаційний кримінальний суду у складі Верховного Суду вказав, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак з огляду на певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
Законом передбачено припинення кримінальної справи з нереабілітаційних підстав.  Тобто фактично людина є винною у скоєнні злочину, але покарання до неї не застосовується. У такому разі у нього не виникає право на відшкодування збитків від розслідування злочину, він не отримує права на реабілітацію, тому називають такі підстави нереабілітуючими. Припинення кримінальної справи з цих підстав не звільняють людину від обов`язку щодо відшкодування завданих збитків.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
 
 Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги сторони позивача.
Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 3 липня 2024 року 
Головуючий                                                                                       Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                  В.І. Олійник
 
                                                                                                            Л.П. Сушко