Ухвала
28 червня 2024 року
м. Київ
справа № 161/10040/23
провадження № 61-8522ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 9 травня 2024 року                                                  у справі за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
12 червня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд»                              заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах                                 держави в особі Луцької міської ради подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 9 травня 2024 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу     (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Вказану касаційну скаргу заявник подав до Верховного Суду з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження і заявляє клопотання про поновлення цього строку.
В обґрунтування вказує, що 9 травня 2024 року судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваної постанови, копію повного тексту якої заявник отримав 14 травня 2024 року. 
На підтвердження зазначеного надав скріншот електронної поштової скриньки в підсистемі «Електронний суд».
Касаційний суд вважає, що з урахуванням встановлених обставин                         заступнику керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах                                держави в особі Луцької міської ради на засадах верховенства права необхідно забезпечити доступ до незалежного і безстороннього вирішення справи за встановленою процедурою.
Розглянувши клопотання, касаційний суд дійшов висновку, що вказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень підтверджена наданим доказом, що свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.
Встановлені обставини є підставою для задоволення клопотання і поновлення заступнику керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах                              держави в особі Луцької міської ради строку на касаційне оскарження рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року та постанови Волинського апеляційного суду від 9 травня 2024 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодопитання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року та постанови Волинського апеляційного суду від 9 травня 2024 року заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 4 грудня 2018 року у справі № 32/563, від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 924/1024/22, від 13 лютого 2024 року                                                                   у справі № 924/1018/22, від 13 лютого 2024 року у справі № 924/1022/22                           (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Підставою касаційного оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 9 травня 2024 року заявник також вказує порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що суд не дослідив                             зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підстави касаційного оскарження, передбачені 
пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
З огляду на викладене, касаційний суд доходить висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити заступнику керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради строк на касаційне оскарження                            рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року та постанови Волинського апеляційного суду від 9 травня 2024 року.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 9 травня 2024 року.
Витребувати зЛуцького міськрайонного суду Волинської області матеріали цивільної справи № 161/10040/23 за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.
Роз`яснити учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            С. О. Карпенко 
В. В. Сердюк 
І. М. Фаловська