ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6830/24 Справа № 203/5356/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Деркач Н.М., Свистунової О.В.
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_2  посилався на те, що він з відповідачем  ОСОБА_1  є колишнім подружжям. Він та  ОСОБА_1  є співвласниками, по 1/2 частині, квартири АДРЕСА_1 , на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року, ухваленого у цивільній справі №203/2982/19. Вказана квартира складається із приміщень: 1 — коридор площею 5,3 кв.м.; 2 – туалет площею 0,8 кв.м.; 3 - ванна площею 2,0 кв.м.; 4- кухня площею 5,0 кв.м.; 5 - житлова кімната площею 17,5 кв.м.; 6 - житлова кімната площею 11,3 кв.м.; 7 - житлова кімната площею 12,6 кв.м.; 8 - коридор площею 1,4 кв.м.; І - балкон площею 1,7 кв.м. Позивач вказує, що він не може користуватися квартирою, оскільки відповідачка перешкоджає йому в цьому, не надаючи доступ до неї. Відповідач з дитиною після початку війни виїхала в Німеччину, а у квартиру заселила свою матір. Позивач вважає за доцільне визначити наступний порядок користування квартирою: виділити йому в користування житлову кімнату 5 площею 17,5 кв.м., виділити у користування ОСОБА_1 дві кімнати - 6 - житлова кімната площею 11,3 кв.м.; 7 - житлова кімната площею 12,6 кв.м., загальною площею 23,9 кв.м., та залишити у спільному користуванні - коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню. Позивач вважає, що визначення такого порядку користування квартирою не порушуватиме право співвласників. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення, встановити наступний порядок користування цією квартирою, виділивши йому в користування житлову кімнату 5 площею 17,5 кв.м., виділивши у користування ОСОБА_1 дві кімнати - 6 - житлова кімната площею 11,3 кв.м.; 7 - житлова кімната площею 12,6 кв.м., загальною площею 23,9 кв.м., та залишити у спільному користуванні - коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню.
Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю шляхом його вселення у квартиру АДРЕСА_1 . Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 таким чином: виділено у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,5 кв.м.; виділено у користування ОСОБА_1 (з урахуванням неповнолітньої дочки) житлову кімнату 6 площею 11,3 кв.м. та житлову кімнату 7 площею 12,6 кв.м.; коридор 1 площею 5,3 кв.м., туалет 2 площею 0,8 кв.м., ванну 3 площею 2,0 кв.м., кухню 4 площею 5,0 кв.м., коридор 8 площею 1,4 кв.м., балкон І площею 1,7 кв.м. залишено у загальному користуванні.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року заяву про перегляд заочного рішення від 22 лютого 2024 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою, залишено без задоволення (а.с.111). 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 22 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
Звернувшись до суду із вказаним позовом,  ОСОБА_2 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення, встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому в користування житлову кімнату 5 площею 17,5 кв.м., виділивши у користування ОСОБА_1 дві кімнати - 6 - житлова кімната площею 11,3 кв.м.; 7 - житлова кімната площею 12,6 кв.м., загальною площею 23,9 кв.м., та залишити у спільному користуванні - коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню, посилаючись на те, що він є співвласником квартири, однак не може користуватися квартирою, оскільки відповідач перешкоджає йому в цьому, не надаючи доступ до квартири.
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з”ясування обставин, що мають значення для справи, у порушення норм процесуального права, оскільки рішення суду було ухвалено при заочному розгляді справи, відповідач  ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, час та місце засідання суду, про що вказувала у заяві про перегляд заочного рішення суду та в апеляційній скарзі, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
       Частинами 1, 4, 5 ЦК визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
       Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
       За правилами, встановленими частиною 1 статті 317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
       Згідно з вимогами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
       Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
       Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
       Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
У справі встановлено, з 13 вересня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року шлюб між сторонами було – розірвано (а.с.146, 147). 
Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.146, 147). 
       Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року у справі №203/2982/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності, припинення права спільної сумісної власності – задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного сумісного майна: визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень: 1,8 – коридори; 2 – вбиральня; 3 – ванна; 4 – кухня; 5,6,9 – житлові кімнати; 7 –кладова; І – балкон, загальною площею 57,6 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень: 1,8 – коридори; 2 – вбиральня; 3 – ванна; 4 – кухня; 5,6,9 – житлові кімнати; 7 –кладова; І – балкон, загальною площею 57,6 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м. Право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 – припинено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП 

НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1536 грн. 80 коп. (а.с.9, 10).
       Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року набрало законної сили.
       Отже, на підставі вказаного рішення суду позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , по 1/2 кожен.
       Позивач ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_1 з 18 січня 2001 року (а.с.8).
       Спірна квартира АДРЕСА_1 складається з таких приміщень:1 — коридор площею 5,3 кв.м.; 2 – туалет площею 0,8 кв.м.; 3 - ванна площею 2,0 кв.м.; 4- кухня площею 5,0 кв.м.; 5 - житлова кімната площею 17,5 кв.м.; 6 - житлова кімната площею 11,3 кв.м.; 7 - житлова кімната площею 12,6 кв.м.; 8 - коридор площею 1,4 кв.м.; І - балкон площею 1,7 кв.м. (а.с.11, 12).
       Таким чином, спірна квартира складається з трьох житлових кімнат (17,5 кв.м., 11,3 кв.м., 12,6 кв.м.). Загальна площа квартири становить 57,6 кв.м., а житлова – 41,4 кв.м. 
       Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 зазначив, що відповідачка перешкоджає йому у користуванні квартирою, не впускає його у квартиру, не надаючи доступ до неї. Вказує, що неодноразово намагався потрапити у квартиру (у тому числі шляхом виклику поліції), проте ці спроби результатів не дали.
       Відповідно до листа №43/9691ж від 15 липня 2021 року ДВП ГУНП в Дніпропетровській області “Про розгляд звернення” ОСОБА_2 повідомлено, що його скарга стосовно здійснення перешкод у користування частиною квартири АДРЕСА_1 розглянута. Звернення зареєстроване у Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за №203377 від 10 липня 2021 року. Під час виконання матеріалу встановлено, що вказане питання відносить до цивільно-правових, яке слід вирішувати у судовому порядку. З ОСОБА_1 проведено індивідуально-профілактичну бесіду направлену не неприпустимість вчинення правопорушень, попереджено про персональну відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.49).
       Враховуючи викладене, встановлено перешкоджання відповідачем як одного власника спірної квартири користуватися цією квартирою позивачеві як іншому власникові, що безумовно, порушує приведені норми і тягне за собою необхідність судового захисту прав позивача, тому позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення позивача у квартиру є доведеними та обгрунтованими і підлягають задоволенню.
       Стосовно позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою слід зазначити наступне.
       Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
       Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. 
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них 

належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. 
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. 
       Встановлено, спірна квартира АДРЕСА_1 складається з таких приміщень:1 — коридор площею 5,3 кв.м.; 2 – туалет площею 0,8 кв.м.; 3 - ванна площею 2,0 кв.м.; 4- кухня площею 5,0 кв.м.; 5 - житлова кімната площею 17,5 кв.м.; 6 - житлова кімната площею 11,3 кв.м.; 7 - житлова кімната площею 12,6 кв.м.; 8 - коридор площею 1,4 кв.м.; І - балкон площею 1,7 кв.м. (а.с.11, 12).
       Позивач ОСОБА_2 просить виділити йому у користування одну житлову кімнату площею 17,5 кв.м., і виділити у користування ОСОБА_1 дві кімнати - 6 - житлова кімната площею 11,3 кв.м.; 7 - житлова кімната площею 12,6 кв.м., та площа цих двох кімнат становить 23,9 кв.м.
Слід зазначити, запропонований позивачем порядок користування квартирою здійснений з відступленням від рівності часток двох співвласників, що не забезпечить кожному з співвласників можливості на власний розсуд користуватися належною йому на праві приватної власності 1/2 частиною житлової площі спірної квартири.
Також слід зазначити, що житлова кімната площею 17,5 кв.м. спірної квартири, яку позивач просить виділити йому у користування, не є ізольованою кімнатою, а є прохідною кімнатою.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в цьому випадку встановити порядок користування спірною квартирою із дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження відповідно до їх часток у праві спільної власності – неможливо, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
       Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою — скасувати.
       Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою — задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перешкоди у користуванні власністю шляхом його вселення у квартиру АДРЕСА_1 . 

       У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 — відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Н.М.Деркач

О.В. Свистунова