ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 р. 	Справа № 440/7028/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2023, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, по справі №440/7028/23
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ,     Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області            
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – Відповідач 1, ГУ ПФУ в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – Відповідач 2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 24.01.2023 №916320155206 щодо відмови йому в призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 19.01.2023;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити призначення та виплату йому пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 19.01.2023.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що з 08.11.2016 він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі- Закон № 1788-ХІІ). Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі- Закон № 1058-ІV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії ( за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
19.01.2023, досягнувши 60-річного пенсійного віку, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області через портал електронних послуг із заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст.26 Закону № 1058-ІV, з урахуванням ч.2 ст.40 Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки.
Враховуючи принцип екстериторіальності, ГУ ПФУ в Запорізькій області розглянуло зазначену заяву та рішенням № 916320155206 від 24.01.2023 відмовило йому у призначенні пенсії за віком з подальшим перерахунком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, оскільки позивач вже отримує пенсію за віком, призначену йому на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону № 1058-ІV та ст.13 Закону №1788-ХІІ.
Апелянт вважає, що 19.01.2023 він звернувся із заявою про призначення пенсії за віком (на загальних умовах) вперше, тому Відповідач 2 неправомірно відмовив йому у призначені пенсії за віком, оскільки у 2016 році йому було призначено іншу пенсію (пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2) за іншим Законом № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Відповідач 1 та Відповідач 2 правом на подання відзиву на апеляцію не скористались.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та з 08.11.2016 отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2.
Після призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач продовжував працювати.
19.01.2023 ОСОБА_1 звернувся через портал електронних послуг до ГУ ПФУ в Полтавській із заявою «Перехід на інший вид пенсії», в якій просив призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки.
Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 24.01.2023 № 916320155206 позивачу відмовлено у задоволенні заяви через відсутність правових підстав, оскільки ОСОБА_1 з 08.11.2016 отримує пенсію за віком. 
Позивач не погодився з вищезазначеною відмовою відповідача та звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що призначена позивачу пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2, та пенсія за віком, яку позивач просить призначити відповідно до Закону № 1058-ІV, є одним і тим самим видом пенсії, а повторне призначення того ж виду пенсії чинним законодавством не передбачено.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено право на пенсію за віком 
на пільгових умовах та підстави набуття такого права, положеннями якої, зокрема, передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
З 01.01.2004 набув чинності Закон № 1058-ІV (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.2 розділу ХV Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Після набуття чинності нормами Закону № 1058-ІV правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались п. «б» ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ. 
Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності 11.10.2017 нормами Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» ( далі- Закон № 2148-VIII) , яким текст Закону № 1058-ІV був доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Висновки суду першої інстанції про те, що позивачу первинно призначалася пенсія на пільгових умовах відповідно до Закону № 1058-ІV спростовуються протоколом № 198 від 27.01.2017 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком № 2, з якого вбачається що пенсію йому призначено з 08.11.2016, тобто відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», яким на той час регламентувались правила призначення пенсій за Списком № 2. 
Відповідно до ст.1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 43 Закону № 1058-ІV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.
Згідно з положеннями статті 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсій за її вибором.
Згідно із ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Системний аналіз наведених положень дає змогу дійти висновку, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV встановлено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, а відтак показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №348/2271/16-а,від 13.02.2019 у справі № 334/917/17, від 23.10.2020 у справі № 528/196/17, від 17.06.2021 у справі № 336/7438/16-а.
Колегією суддів встановлено, що позивачу була призначена пенсія відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше.
Після призначення пенсії за вислугу років він продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
За таких обставин, колегія суддів зазначає про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.07.2016 у справі 21-6331а15, від 17.04.2018 у справі № 348/2271/16-а, від 13.02.2019 у справі №334/917/17(2-а/334/267/17), від 17.06.2021 у справі №336/7438/16-а(2-а/336/53/3017).
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області № 916320155206 від 24.01.2023, позивач з 08.11.2016, отримуючи пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, згідно зі ст. 13 Закону України № 1788-ХІІ, 19.01.2023 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач має право на перерахунок пенсії та виплату пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, що відповідає висновкам Верховного Суду у подібних правовідносинах.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 24.01.2023 № 916320155206, яким позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до заяви від 19.01.2023, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, колегія суддів, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України, враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду.
Оскільки розгляд заяви та винесення спірного рішення за заявою позивача від 19.01.2023 здійснювало ГУ ПФУ в Запорізькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV , затвердженого Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, то належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Відповідача 2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2023 про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії та прийняти рішення за результатами розгляду даної заяви, з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги щодо зобов`язання Відповідача 2 здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 19.01.2023, задоволенню не підлягають, як передчасні.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та хибно оцінено фактичні обставини, внаслідок чого зроблено правові висновки, які не можна визнати законними та обґрунтованими, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року по справі №440/7028/23 - скасувати.
Ухвалити постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24 січня 2023 року № 916320155206.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії та прийняти рішення за результатами розгляду даної заяви, з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при зверненні до суду в сумі 858,88 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк