П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/10565/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Осіпова Ю.В.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року, прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження суддею Величко А.В. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – Відповідач-1, ГУ ПФУ в Миколаївській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі – Відповідач-2, ГУ ПФУ в Чернівецькій області) в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 08.06.2023 року № 143250016135 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди провадження підприємницької діяльності, а саме з 10.09.2003 року по 01.01.2017 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області призначити та виплатити з 08.06.2023 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вимоги адміністративного позову обґрунтовано протиправною відмовою ГУ ПФУ в Чернівецькій області у призначені пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через неврахування до страхового стажу період підприємницької діяльності з 10.09.2003 року у зв`язку із відсутністю в реєстрі застрахованих осіб інформації про сплату страхових внесків та систему оподаткування. Проте, на думку ОСОБА_1 , таке рішення органу пенсійного фонду є протиправним, оскільки страхові внески протягом періоду з 10.09.2003 року по 01.01.2017 року ним були сплачені.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 року позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 08.06.2023 року № 143250016135;
- зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди підприємницької діяльності з 10.09.2003 року по 31.12.2007 року, з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, з 01.07.2013 року по 31.12.2016 року;
- зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2023 року про призначення пенсії за віком;
- в решті позовних вимог – відмовлено;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 073, 60 грн..
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано, що згідно з пп. 1 п. 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Водночас, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 року по справі № 643/20104/15-а.
В даному випадку, відсутня інформація про сплату Позивачем страхових внесків у спірній період, тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу Позивача періодів ведення підприємницької діяльності з 10.09.2003 року по 31.12.2007 року, з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, з 01.07.2013 року по 31.12.2016 року.
Також апелянт зазначає, що до заяви про призначення пенсії від 08.06.2023 року довідки ГУ ДПС у Миколаївській області від 20.06.2023 року за № 16337/6/14-29-50-05-02, від 16.06.2023 року за № 16134/6/14-29-50-05-02, № 16138/6/14-29-50-05-02 Позивачем не надавались.
ОСОБА_1 надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів               ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 02.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 08.06.2023 року № 143250016135, яке прийнято за принципом екстериторіальності, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж складає 22 роки 09 місяців 04 дні. За документами доданими до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 10.09.2003 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату страхових внесків та систему оподаткування.
Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Чернівецькій області, які полягають в непризначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з мотивів відсутності необхідного страхового стажу, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.
Розглянувши справу по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення пенсійного органу з огляду на його протиправність, оскільки пенсійним органом не було враховано усі обставини та положення законодавства, що мають значення для призначення пенсії Позивачу, як наслідок, Відповідач-2 допустив неналежний розгляд поданої заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 10.09.2003 року.
Разом з тим, суд першої інстанції відмовив Позивачу у задоволені позову в частині зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2013 року по 30.06.2013 року через зарахування з боку Відповідача-1 цього періоду до страхового стажу Позивача.
Також суд першої інстанції відмовив Позивачу в частині зобов`язання призначити пенсію, оскільки призначення пенсії є дискреційними повноваженнями органів ПФУ, суд не має повноважень визначати всі необхідні умови для призначення пенсії, у тому числі обраховувати необхідний страховий/пільговий стаж, та зобов`язувати органи ПФУ призначити пенсію. Обираючи спосіб захисту порушеного права Позивача, суд вважав достатнім зобов`язати Відповідача-1 зарахувати до страхового стажу Позивача періоди підприємницької діяльності з 10.09.2003 року по 31.12.2007 року, з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, з 01.07.2013 року по 31.12.2016 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з наступного.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
За змістом частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб – члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).
В силу приписів частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Абзацом 2 частини 4 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року – не менше 30 років.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами 1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 1058-IV).
Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі – Закон № 1788-ХІІ).
Як зазначено у п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Як встановлено колегією суддів, 07.06.2023 року Позивачу виповнилося 60 років та для призначення пенсії за віком необхідно мати страховий стаж не менше 30 років відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 26 Закону № 1058-IV.
Водночас, оскаржуваним рішенням пенсійним органом зараховано лише 22 роки 9 місяців 4 дні страхового стажу без врахування періоду підприємницької діяльності з 10.09.2003 року у зв`язку із відсутністю в реєстрі застрахованих осіб інформації про сплату страхових внесків та систему оподаткування.
Факт займання Позивачем підприємницькою діяльністю у період 10.09.2003 року по 01.01.2017 року підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі.
Разом з цим, під час займання підприємницькою діяльністю Позивач перебував певний період на загальній системі оподаткування, а також певний період на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується листом ГУ ДПС в Миколаївській області за № 16337/6/14-29-50-05-02 від 20.06.2023 року, а саме:
- з 10.09.2003 року по 30.09.2003 року – загальна система оподаткування;
- з 01.10.2003 року по 31.12.2004 року – спрощена система оподаткування, за ставкою 25, 00 грн. на місяць;
- з 01.01.2005 року по 30.09.2007 року – загальна система оподаткування;
- з 01.10.2007 року по 31.12.2007 року – загальна система оподаткування, шляхом придбання патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку: з 03.10.2007 року по 31.10.2007 року за ставкою 45, 00 грн. на місяць;
- з 01.01.2008 року по 31.12.2011 року – спрощена система оподаткування, за ставкою 30, 00 грн. на місяць;
- з 01.01.2012 року по 30.06.2013 року – спрощена система оподаткування, - платник єдиного податку 2 група;
- з 01.07.2013 року по 30.12.2016 року – загальна система оподаткування.
Щодо правомірності дій ГУ ПФУ в Чернівецькій області в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 10.09.2003 року при призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів зазначає наступне.
Підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, визначено, що час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).
Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.
За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Згідно п. 6 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва", суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Системний аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).
Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.
У свою чергу, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу з 2000 по 2017 рік займалася підприємництвом, для його страхового стажу є сам лише факт сплати ним страхових внесків, незалежно від їх розміру.
Водночас, вказаній законодавчій прерогативі кореспондують вищенаведені норми спеціального Порядку № 22-1, яким керується у своїй діяльності Пенсійний фонд України та його структурні підрозділи.
З огляду на вказане, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме: до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків; з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків; з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
На підставі аналізу наведених правових норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності за таких умов:
- з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 - додатково лише за умови сплати страхових внесків;
- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Таким чином, періоди провадження підприємницької діяльності Позивача 10.09.2003 року по 31.12.2007 року, з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, з 01.07.2013 року по 31.12.2016 року підлягають зарахуванню до страхового стажу, позаяк з матеріалів видно, що у вказаний період ОСОБА_1 сплачував податки в період провадження підприємницької діяльності, що підтверджується відповідними квитанціями, наявних в матеріалах справи, а саме: № 117 від 03.12.2003 року, № 102 від 04.12.2003 року, № 290 від 03.12.2004 року, № 140 від 23.02.2004 року, № 172 від 15.04.2004 року, № 160 від 11.05.2004 року, № 18 від 09.06.2004 року, № 95 від 14.07.2004 року, № 109 від 14.07.2004 року, № 151 від 31.08.2004 року, № 124 від 20.09.2004 року, № 126 від 20.09.2004 року, № 288 від 03.12.2004 року, від 26.02.2008 року, від 20.03.2008 року, від 17.06.2008 року, від 18.09.2008 року, № 13532585 від 09.12.2009 року, № 11356387 від 02.03.2009 року, № 12127606 від 23.06.2009 року, № 12891141 від 25.09.2009 року, № 12130906 від 10.03.2010 року, № 15138437 від 18.06.2010 року, № 16002229 від 20.09.2010 року, № 5382876 від 06.12.2010 року, № 17595450 від 21.03.2011 року, № 18413468 від 21.06.2011 року, № 19279858 від 19.09.2011 року, № 20138805 від 22.12.2011 року, № 6-16001F/1 від 15.08.2012 року, № 22701060 від 10.10.2012 року, № 5 від 27.03.2012 року, № 154 від 13.05.2013 року, № 118 від 15.01.2013 року, № 7 від 22.03.2013 року, № 156 від 13.05.2013 року, № 231 від 10.07.2013 року, № 69 від 01.08.2013 року, № 140 від 29.11.2013 року.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, що до 01.10.2013 року функції з адміністрування єдиного внеску, сплати страхових внесків перебували в органах Пенсійного фонду України, а з 01.10.2013 року функції з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) перейшли до органів Міндоходів в повному обсязі, після завершення всіх процедур щодо приведення нормативної бази у відповідність з чинним законодавством.
Позивач звернувся до податкового органу із заявою про надання інформації про сплату єдиного внеску та листом ГУ ДПС в Миколаївській області № 16138/6/14-29-50-05-02 від 16.06.2023 року повідомило про те, що згідно Наказу «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» № 578/5 від 12.04.2012 року із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 року          № 400/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції 17.04.2012 року № 571/20884, термін зберігання особових рахунків складає 5 років. Враховуючи вищенаведене, надати інформацію про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2003 по 01.01.2017 не має можливості.
За таких обставин, Позивач зі свого боку вчинив всі залежні від нього дії для підтвердження факту зайняття підприємницькою діяльністю та сплати ЄСВ.
Відсутність даних про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути.
Колегія суддів наголошує, що Позивач не має відповідати за незбереження Відповідачем документів про нарахування страхових внесків/ збору на загальнообов`язкове державне страхування, а відсутність доказів наявності заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату Позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності.
Таким чином, на переконання суду Позивачем було надано достатній обсяг документів для встановлення часових меж здійснення ним підприємницької діяльності.
Водночас, відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно із частиною 1 статті 64 Закону № 1058, виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у Позивача страхового стажу та сплати страхових внесків за цей період страхового стажу, Відповідачі мали право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти Позивачу у належному зарахуванні стажу.
Таким чином, Відповідачі, отримавши заяву Позивача від 02.06.2023 року, мали виконати покладені на них чинним законодавством обов`язки, зокрема, встановлені в пунктах 1.9, 4.2, 4.3, 4.7 Порядку № 22-1 та статті 64 Закону № 1058 та вчинити всі належні дії для призначення Позивачу пенсії за віком, що свідчить про протиправність рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 08.06.2023 року № 143250016135 про відмову у призначені пенсії.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Твердження апелянтів про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                                                                      М.П. Коваль

Суддя:                                                                                          Ю.В. Осіпов

Суддя:                                                                                          В.О. Скрипченко