ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
07 серпня 2024 року
м. Харків
справа № 953/8164/21
провадження № 22-ц/818/1681/24
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Маміної О.В. Мальованого Ю.М.
за участю секретаря - Львової С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовною заявою Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року, ухвалене суддею Зуб Г.А., -
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 Харківська міська рада звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,1098 га відповідно до договору оренди від 25.04.2014 (номер запису про інше речове право: 6175002 від 19.06.2014) в розмірі 349533 грн. 32 коп., та стягнути витрати по оплаті судового збору.
Обгрунтовуючи позовні вимоги посилалась на те, що рішенням ХМР від 22.06.2012 №752/12 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» ХМР надано ФОП ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1098 га по АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного рішення між ХМР та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди землі від 25.04.2014 строком до 01.06.2017 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (СТО). 04.05.2006 ОСОБА_2 набув право приватної власності на частину нежитлових приміщень №1-:-9, 9а, 10, 11, 12, 13, 18, 19 в літ. «Г-1» площею 364,1 кв.м., нежитлової будівлі літ. Е-1 площею 104,2 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2001 №3590. 06.08.2008 ОСОБА_2 набув право приватної власності на частину житлових приміщень №1-:-9, 9а, 10, 11, 12, 13, 18, 19 в літ. «Г-1» площею 364,1 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Е-1» площею 104,2 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2008 №2687. 25.05.2017 право приватної власності на нежитлову будівлю літ. «Е-1» перейшло до відповідача. Орендар не повернув земельну ділянку до земель запасу міста та продовжує здійснювати фактичне її використання, що відповідно до укладеного договору оренди не звільняє від плати за фактичне користування земельною ділянкою. Розмір орендної плати в місяць становить 5660,37 грн. За вказаних обставин, оскільки спірна земельна ділянка протягом тривалого строку використовувалась відповідачем без належної орендної сплати в повному обсязі, тому ХМР просить стягнути заборгованість з орендної плати за період з 01.05.2018 по 17.03.2021 в розмірі 349533,32 грн. відповідно до наведеного розрахунку.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати - задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1  , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Харківської міської ради заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 349533 (триста сорок дев`ять тисяч п`ятсот тридцять три) 32 коп. Стягнуто з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Харківської міської ради витрати по оплаті судового збору в розмірі 5328 (п`ять тисяч триста двадцять вісім) гривень 91 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що питання орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,10,98 га по АДРЕСА_1 вирішено постановою Східного Апеляційного господарського суду від 15.02.2021року. На сьогоднішній день, враховуючи позицію вищевказаного суду, договору оренди земельної ділянки не існує. Зазначає, що згідно п. 37 договору оренди від 25 квітня 2014 року, на який посилається позивач, дія договору припиняється з ліквідацією юридичної особи, а відповідно до п. 40 договору перехід права власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці до іншої особи є підставою для розірвання договору та укладення договору оренди з новим власником. Вказує, що зазначений договір був укладений 25.04.2014 року між двома господарюючими суб`єктами, один з яких був припинений ще до закінчення строку договору. Відповідно до листа - повідомлення від 01.06.2017 року ХМР повідомляє орендаря - ОСОБА_2 , про те, що фактично договір оренди між ним та ХМР припинений. Право власності за ОСОБА_1 було зареєстровано 22.09.2017 року, тобто через 4 місяці після припинення договору оренди з попереднім орендарем. Будь-який договір оренди є двостороннім та укладається за згодою сторін. Всупереч цьому ХМР одноособово вирішила продовжити договір оренди на тих же умовах, не поставивши нового власника до відома, між тим, ОСОБА_1 не є підприємцем. Вказує, що позивач знав про перехід права власності на будівлі, оскільки в листопаді 2017 року отримав клопотання від нового власника будівель ОСОБА_1 щодо приватизації земельної ділянки, на якій розташована його власність.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно  ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанії виходив з того, що відповідачем не спростовані докази, надані позивачем щодо розміру фактичного користування відповідачем земельною ділянкою у спірний період та про обґрунтованість наведеного позивачем розрахунку заборгованості орендної плати від фактичного користування відповідачем указаною земельною ділянкою відповідно до укладеного договору оренди, отже позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що  згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.09.2021 № 274062298 право власності на нежитлову будівлю літ. «Е-1» загальною площею 371,9 кв.м. з 25.05.2017 зареєстровано за відповідачем. 22.09.2017 здійснено перереєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, а саме змінено на: житловий будинок з прибудовою, надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 240,8 кв.м., житловою площею 12,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору оренди землі від 25.04.2014 між ХМР та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до якого останньому надано в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться нежитлова будівля літ. «Е-1», на строк до 01.06.2017.
Право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 відповідачем у встановленому законодавством порядку не оформлено.
За вказаних обставин, земельна ділянка площею 0,1098 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310136600:04:008:0013 перебуває у власності територіальної громади м. Харкова.
У зв`язку з невиконанням договору оренди, ХМР зверталась до господарського суду про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, та постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати орендної плати за вказану земельну ділянку в розмірі 15600,12 грн. за період з 01.02.2017 по 31.05.2017, та провадження щодо вимог до ФОП ОСОБА_2 закрито.
Відповідно до розрахунку Харківської міської ради, наведеного в позові, розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій розміщено належний їй об`єкт нерухомого майна, за період із 01.05.2018 по 17.03.2021 склав 349533,32 грн. відповідно до договору оренди від 25.04.2014 (номер запису про інше речове право: 6175002 від 19.06.2014).
Згідно акта обстеження від 19.09.2013 року, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розмір спірної земельної ділянки розраховано виходячи із її меж, визначених відповідно до меж паркану та зовнішніх меж нежитлової будівлі.
Предметом позову у цій справі є стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено відповідно до укладеного договору оренди.
Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Плата за землю - це місцевий податок в складі податку на нерухоме майно, вона є обов`язковою до запровадження сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад і в повному обсязі зараховується до відповідних місцевих бюджетів.
Податковий кодекс України регулює справляння плати за землю лише у двох її формах - земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Власники земельних ділянок, власники земельних часток (паїв) та постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки.
Використання землі в Україні згідно ст. 206 Земельного кодексу України, ст. 270 Податкового кодексу є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Орендодавцями земельних ділянок є їх власники (громадяни і юридичні особи або уповноважені ними особи), а також відповідні органи місцевого самоврядування та органи виконавчої влади в межах своїх повноважень (ст. 4 Закону України «Про оренду землі»).
Якщо орендодавцем земельної ділянки є юридична чи фізична особа - її власник, він є платником земельного податку до бюджету. У такому випадку орендар сплачує орендну плату, встановлену договором оренди землі, на рахунок власника.
Коли орендодавцем земельної ділянки виступає відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, орендар самостійно сплачує орендну плату за землю до бюджету і граничний розмір такої плати (як нижня, так і верхня межа) регламентується п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.
Таким чином, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності за приписами податкового законодавства України є однією із форм плати за землю в складі податку на майно, яке належить до переліку місцевих податків, і справляється відповідно до ст. 288 цього Кодексу.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об`єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду.
Відповідно до Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
Згідно із пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
За інформацією Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 18.03.2021, відповідач не зареєстрований платником земельного податку або орендної плати за використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 є власником будівлі літ. «Е-1» загальною площею 371,9 кв.м. з 25.05.2017, розташованої на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві комунальної власності Харківській міській раді.
Право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 відповідачем у встановленому законодавством порядку не оформлено.
Відсутність правовстановлюючих документів на землю не є підставою для звільнення його від сплати за її фактичне використання.
Відповідач звертає увагу суду на те, що строк дії договору оренди землі від 25.04.2014 року закінчився і договір є припиненим.
Дійсно, згідно п. 40 вказаного договору перехід права власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці, до другої особи є підставою для розірвання договору та укладення договору оренди з новим власником будинків та споруд. 
Між тим, станом на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю літ. «Е-1», розташованої на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 договір оренди землі від 25.04.2014 року був чинним.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, а також у постанові Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 509/2196/15).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 зазначила, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Згідно з ч. З ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Тобто особа, яка набула право власності на це нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника.
Подібна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19.
За таких обставин, до ОСОБА_1 , на час набуття ним нерухомого майна, перейшли обов`язки передбачені договором оренди землі від 25.04.2014 року в частині повернення земельної ділянки або сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою у відповідному розмірі, у відповідності до п. 31 п.п. «л» вказаного договору.
Між тим, спірну земельну ділянку відповідач позивачу не повернув, продовжував користуватися нею.
Відповідач вказує на те, що 22.09.2017 року статус будівлі літ. «Е-1», розташованої на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 був змінений на житлову. 
Зазначені обставини на висновок суду не впливають, оскільки така будівля розташована на земельній ділянці з цільовим призначенням «землі транспорту» та матеріали справи не містять доказів того, що цільове призначення земельної ділянки було змінено в установленому законом порядку, а реконструкція нежитлової будівлі в житлову відбулася за згодою землевласника.
Відповідач зазначає, що розмір земельної ділянки, на якій розташована будівля за адресою: АДРЕСА_1 не визначений.
Між тим, такі доводи спростовані наданими до справи доказами.
Так, згідно акта обстеження від 19.09.2013 року, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розмір спірної земельної ділянки розраховано виходячи із її меж, визначених відповідно до меж паркану та зовнішніх меж нежитлової будівлі.
З огляду на наведене, враховуючи, що фактичне користування відповідачем спірною земельною ділянкою доведено, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача плати за фактичне користування земельною ділянкою у розмірі, визначеному договором оренди землі від 25.04.2014 року.
Відповідач звертає увагу на те, що сума стягнення не відповідає розміру орендної плати, який згідно договору оренди землі від 25.04.2014 року становить 5660, 37 грн..
Між тим, із розрахунку позивача вбачається, що сума стягнення визначена з урахуванням зміни нормативної грошової оцінки землі, що відповідає умовам договору оренди від 25.04.2014 року.
У зв`язку з викладеним, розмір плати за фактичне користування земельною ділянкою за період з 01.05.2018 по 17.03.2021 обґрунтовано визначений позивачем, в розмірі, що передбачений договором оернди землі від 25.04.2014.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У разі залишення апеляційної скарги без задоволення питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно достатті 141 ЦПК УкраїнитаЗакону України «Про судовий збір»не вирішувалося.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення виготовлено 09 серпня 2024 року.

Головуючий -                                                                Н.П. Пилипчук

Судді -                                                                О.В. Маміна

                                                                       Ю.М. Мальований