ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року	Львів	Справа № 607/6146/24 пров. № А/857/17631/24	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 за участю секретаря судового засідання   	Носа С. П. Скрутень Х.Б.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові   апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в  Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2024 року  у справі № 607/6146/24 
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції в  Тернопільській області  про скасування постанови, 

місце ухвалення судового рішення  	м. Тернопіль 	
Розгляд справи здійснено за правилами	позовного провадження в окремих категоріях термінових справ	
суддя у І інстанції	Воробель Н.П	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
18.03.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся  до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАД №937817 від 07.03.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн та закриття провадження по справі.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2024 року  у справі № 607/6146/24 позов  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Колодій Артем Сергійович, до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення  задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 937817 від 07.03.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, і закрито справу про адміністративне правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що   позивач  порушив п. 9.8 Правил дорожнього руху та норми статті 122 КУпАП.
Позивач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Відповідач та представник позивача  повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, а зокрема через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду.
В судове засідання сторони не прибули, про причини неприбуття не повідомили. У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача просила розгляд справи проводити без їх участі.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
      Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що долучені відповідачем відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції не підтверджують обставин, викладених в оскаржуваній постанові, зокрема щодо керування позивачем транспортним засобом за межами населеного пункту без увімкненого світла ближніх фар.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії  БАД № 937817 від 07.03.2024, винесеною  інспектором СРПП ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Козаком С.П., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.
Із змісту оскаржуваної постанови встановлено, що 05.03.2024 о 16 год. 12 хв. на автодорозі 0201519 «Тернопіль-Козівка-Хоростків» в межах сіл В.Гаї – Товстолуг водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 , поза населеними пунктами без увімкненого світла денних ходових вогнів, а у разі їх відсутності, ближнього світла фар, чим порушив вимоги п.9.8 ПДР України.
Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач оскаржив її до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Статтею 222 КУпАП установлено, що  органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення  правил дорожнього руху  (частини 1, 2 і 3 статті 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 2  ст. 258 КУпАП  протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої  наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395  (далі -  Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3  ст. 122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з п. 2 розділу III  Інструкції № 1395  постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами 1, 2, 3  ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 розділу IV  Інструкції № 1395  розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати  статті 283 КУпАП.
Зі змісту норм статей  251,  252,  280 КУпАП  колегія суддів доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 2  ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Статтею 251 КУпАП  передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1  ст. 72 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до  ст. 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 2  ст. 77 КАС України  передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Слід зазначити, що відповідно до  ст. 7 КУпАП  що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
З матеріалів справи вбачається, що оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2  ст. 122 КУпАП, оскільки він порушив вимоги знаку п.9.8 ПДР України, а зокрема позивач 05.03.2024 о 16 год. 12 хв. на автодорозі 0201519 «Тернопіль-Козівка-Хоростків» в межах сіл В.Гаї – Товстолуг водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 , поза населеними пунктами без увімкненого світла денних ходових вогнів, а у разі їх відсутності, ближнього світла фар.
Пунктом 9.8 Правил дорожнього пуху передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: a) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8 5.8 «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях. На всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу — ближнє світло фар. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.
Положеннями ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, в тому числі, за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами.
В силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Дослідивши  долучені до відзиву на позов відеоматеріали фіксації, колегією суддів установлено, що вказані відеоматеріали відображають рух транспортного засобу «Renault Kangoo». Даний факт не оспорюється позивачем.
При цьому із вказаного відеозапису не можливо встановити чи рухався вказаний транспортний засіб за межами населеного пункту.
Водночас за змістом оскаржуваної постанови серії БАД №937817 від 07.03.2024, ОСОБА_1 інкримінується керування транспортного засобу в межах сіл Великі Гаї – Товстолуг, що свідчить про те, що ОСОБА_1 рухався в межах населеного пункту, а тому в нього не було прямого обв`язку їхати з увімкненими денними ходовими вогнями або ближнім світлом фар.
Таким чином,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що долучені відповідачем відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції не підтверджують обставин, викладених в оскаржуваній постанові, зокрема щодо керування позивачем транспортним засобом за межами населеного пункту без увімкненого світла ближніх фар.
Інших доказів на підтвердження наявності в діях позивача адміністративного правопорушення суду не надано.
Разом з тим, відповідачем не надано жодних інших належних доказів як суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, що могли б довести та підтвердити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2  ст. 122 КУпАП.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності спірною постановою, не підтверджується належними і допустимими доказами в розумінні  ст. 251 КУпАП  та ст.  73,  74 КАС України.
Отже, в порушення  норм ч. 2  ст. 77 КАС України  відповідачем  не доведено  жодними належними та допустимими доказами факту  скоєння позивачем правопорушення  п. 9.8 ПДР  України,  і як наслідок безпідставно накладено на позивача адміністративне стягнення, що є підставою для скасування зазначеної постанови та задоволення позову.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове  рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат  у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в  Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2024 року  у справі № 607/6146/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не  підлягає.   

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 17 вересня 2024 року