Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/341/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Льон С. М. 
Категорія - 130  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2024 року. м. Кропивницький
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого головою правління ВАТ «Кіровоградгаз», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік,
за участю:
захисника – Кричуна Ю.А.
В С Т А Н О В И Л А:        
Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.05.2024 ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 11.11.2023 о 03:25 год. в м. Кропивницький по вул. Полтавська, 67 керував транспортним засобом марки «Renault Clio», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонено шляхом передачі автомобіля тверезому водієві. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП. Своє рішення суд мотивував тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується наступними доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ААД №610376 від 11.11.2023; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 11.11.2023; копією посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 ; відеозаписом з відеореєстратора, встановленого в автомобілі екіпажу патрульної поліції та з камери «Bodycam», які містяться на цифрових носіях інформації - DVD-R дисках.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги в повному обсязі його доводи з тих підстав, що фактично, будь-якого огляду в закладі охорони здоров`я проведено не було, на неодноразові його пропозиції здати зразки крові на аналіз, співробітники медичної установи відмовили, свідомо повідомляли неправдиву інформацію, що відібрання зразків крові не передбачено діючим законодавством. В результаті неправомірних дій співробітників медичної установи та поліцейських, лікар лише підписав Висновок №1028 від 11.11.2023 р., в якому безпідставно зазначив: «У зв`язку з відмовою від проходження огляду висновок зробити неможливо». Більш того, сам огляд, зокрема, безпосереднє спілкування лікаря з освідуваною особою, рух освідуваної особи по прямій смузі, поза «Ромберга» та інші маніпуляції, які дають можливість лікарю визначитися із станом особи, що обстежується, взагалі не проводились. На підставі вказаного Висновку поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 610376 за частиною 1 статті 130 КУпАП. Також відсутність частини відеозаписів на диску, зокрема з 03:35:03 до 04:00:43, з 04:34:01 до 05:05:09, з 05:05:56 до 05:07:56 підтверджує факт недопустимості вказаного доказу, тобто не відповідає положенням ч.2 ст.266 КУпАП, а саме, не містить фіксації усіх подій огляду його на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Крім того, складений поліцейським Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складався невідомо де та при яких обставинах, оскільки даний документ водієві не оголошувався, пропозиції його підписати не було, і його підпис в ньому відсутній. Отже, порушений порядок проведення огляду на предмет стану алкогольного сп`яніння, став підставою для незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Враховуючи письмові матеріали справи та наявні відеозаписи, суд мав дійти до висновку щодо відсутності двох належних свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього та відповідного фіксування відмови останнього від огляду на стан сп`яніння, у тому числі в закладі охорони здоров`я, наведене свідчить про порушення раніше вказаної процедури складання протоколу у таких випадках. Відтак, отриманий та складений з такими порушеннями протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього мав бути визнаний судом недопустимим доказом, а тому не повинен братися до уваги та не може слугувати підставою притягнення до адміністративної відповідальності. Долучені до матеріалів справи інші докази не спростовують викладених порушень. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що постанова суду першої інстанції була вручена його захиснику - адвокату Кричуну Ю.А. 31.05.2024 року, за вказаних обставин вважає, що строк пропущено з поважних причин.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 , який підтримав подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Так, диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП районний суд об`єктивно з`ясував всі обставини даної справи і, врахувавши досліджені по справі докази, правильно дійшов висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України і його вина повністю підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №610376 від 11.11.2023, що відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;  відеозаписом з місця події, на якому зафіксовано, що на пропозицію поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння приладом «Драгер Алкотест» та в медичному закладі, останній погодився пройти такий огляд в медичному закладі, але фактично ухилився від його проходження.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, порушення вимог п. 2.5 ПДР України (відмова водія від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння) є об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому правова кваліфікація дій ОСОБА_1 є правильною.
Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих йому прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого адміністративного протоколу, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду і вважає, що матеріли справи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортним засобом та відмову ОСОБА_3 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.
Доводи скарги про те, що поліцейськими було порушено процедуру огляду водія, оскільки останні не роз`яснили водію його права, не знайшли свого підтвердження, оскільки поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а хотів здати кров, є безпідставними.
Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, у медичному закладі ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та роз`яснювалась спеціальна процедура проведення такого огляду та наслідки відмови від неї. Проте, останній, провівши близько 2 годин в медичному закладі охорони здоров`я, в подальшому від проходження огляду на стан сп`яніння фактично ухилився, затягуючи час з метою уникнути відповідальності.
Суд не приймає до уваги і посилання апелянта на те, що він в медичному закладі не відмовлявся від проходження огляду, так як наполягав на відібранні зразків крові, на що йому було протиправно відмовлено, з огляду на таке.
Так, Порядок медичного огляду водіїв транспортних засобів для визначення стану алкогольного сп`яніння визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).
Згідно п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
Проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та оформлення його результатів врегульовано розділом ІІІ Інструкції.
Відповідно до п.9 Розділу ІІІ використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Згідно п.12 розділу ІІІ Інструкції предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.
Відповідно до п.п. 13,14 розділу ІІІ Інструкції для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу, а також якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.
Отже, Інструкцією визначено, що кров, як біологічне середовище при лабораторному дослідженні може бути використано при огляді на стан сп`яніння лише у випадках неможливості провести лабораторного дослідження повітря, що видихається, сечі, слини, змивів з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук та перебування особи у несвідомому стані внаслідок ДТП.
За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 не був учасником ДТП, не перебував у несвідомому стані, а також не мав жодних протипоказань, які б унеможливлювали проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі шляхом передбаченим п.п. 9,12 Розділу ІІІ Інструкції, суд вважає, що в чергового лікаря не виникло обов`язку щодо відібрання зразків крові для проведення лабораторного дослідження. Разом з цим, доказів того, що ОСОБА_1 має захворювання, які перешкоджають йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager, останнім та його захисником не надано.
При цьому апеляційний суд зауважує, що вимога ОСОБА_1 про відібрання у нього крові для проведення аналізу не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не спростовує висновок суду про його відмову пройти на вимогу поліцейського огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Всі доводи захисту наведені на заперечення провини у вчиненні правопорушення за ст. 130 КупАП ОСОБА_1 були предметом вивчення, наведеним у постанові суду, тому підстав вважати, що судом були порушені вимоги ст. 268 КУпАП не вбачається.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно від зупинки транспортного засобу до закінчення складення працівниками поліції протоколу, не є підставою для визнання їх недопустимими доказами, оскільки на даних відеозаписах безперервно зафіксовано відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що у контексті застосування положень статті 130 КУпАП процедура огляду фактично розпочинається з моменту встановлення у водія ознак сп`яніння та пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння з метою підтвердження або спростування стану водія, встановленого працівниками поліції. У подальшому, в залежності від волевиявлення водія, або проводиться відповідний огляд на стан сп`яніння у передбачений законом спосіб, або, у разі відмови водія від проходження такого огляду, настають наслідки, передбачені ст. 130 КУпАП.
Доказів порушення працівниками поліції вказаної інструкції матеріали справи не містять та скаржником не подані ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є необґрунтованими.
Відеозаписом подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан огляду алкогольного сп`яніння, що відповідає положенням ст. 266 КУпАП та є належним та допустимим доказом вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Будь-якого тиску на ОСОБА_1 або провокації з боку працівників поліції щодо обставин його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, виходячи з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, апеляційним судом не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді районного суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вирішуючи питання про визначення щодо ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.
Апеляційний суд вказує, що встановлені в суспільстві правила поведінки є обов`язковими для всіх членів суспільного життя.
За порушення встановлених правил співіснування особа піддається примусу у вигляді накладення стягнення.
Так, юридична відповідальність передбачає для порушника настання обов`язків зазнавати несприятливих наслідків у вигляді особистого, майнового та іншого характеру, вид і міра яких передбачені санкціями правових норм.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
А тому, з урахуванням вищезазначених обставин справи, районний суд правильно обрав вид та розмір адміністративного стягнення, а саме у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, що є мінімально можливим, як видом, так і розміром адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, та за даних обставин справи, з урахуванням особи правопорушника, послужить його вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді районного суду щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт - відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2024 року щодо нього - без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Л.Я. Ткаченко