14.08.24
22-ц/812/1232/24
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/2587/24
Номер провадження: 22-ц/812/1232/24 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М., 
із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,
за участю: позивачки - ОСОБА_1 , її представника - адвоката Бєліка В.Г., відповідача - ОСОБА_2 його представника - адвоката Венделя О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Венделем Олегом Михайловичем 
на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2024 року, постановлену під головуванням судді - Коваленка І.В. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, 
в с т а н о в и л а:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Позов обґрунтовувала тим, що з 24 березня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано у 2023 році. Від подружнього життя народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За період подружнього життя, за спільні кошти було придбано нерухоме та рухоме майно, яке в добровільному порядку відповідач відмовляється поділити.
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: залишити ОСОБА_2  легковий універсал Volkswagen id.4 Crozz, 2023 року випуску, а їй виплатити 1/2 частку його вартості - 877 952,25 грн.; залишити ОСОБА_1  легковий седан Toyota Camry, 2017 року випуску та легковий седан ВАЗ 2110 4, 2011 року випуску; житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , вартість якого складає 122 2967 грн, поділити, визнавши за нею право власності на 2/3 частки будинку, а за відповідачем на 1/3 частки; земельну ділянку площею 0,0352 га, розташовану за адресою:  АДРЕСА_1 , поділити, визнавши право власності на  2/3 частки (0,02346 га) за ОСОБА_1 , а за  ОСОБА_2  право власності  на 1/3 частка (0,01173 га);  велосипед дочки, вартістю 7499,60 грн. залишити ОСОБА_1  Визнати за нею право власності на легковий седан Toyota Camry, 2017 року випуску, та легковий седан ВАЗ 2110 4, 2011 року випуску, а за відповідачем - право власності на легковий універсал Volkswagen id.4 Crozz, 2023 року випуску. Стягнути з відповідача на її користь: вартість лікування відповідача у Державній установі «Інститут хвороб та тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академія медичних наук України» на загальну суму 100 000 грн.; вартість лікування відповідача у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласна офтальмологічна лікарня» Миколаївської обласної ради (без зазначення суми); вартість послуг Укрпошти - оплата рекомендованого листа про надання відомостей про вартість лікування відповідача в інституті ім. Філатова 88,00 грн.; оренда абонентської скриньки у розмірі 396 грн.; виготовлення ксерокопій документів та придбання канцтоварів 673 грн.; викрадені відповідачем з її житла 10 000 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на рухоме майно (транспортні засоби), а саме, на легковий універсал VOLКSWAGEN ID.4 CROZZ, 2023 року випуску (дата реєстрації 20.10.2023), що зареєстрований за ОСОБА_2 та легковий седан TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2494 куб.см. (дата реєстрації 01.02.2019), що зареєстрований за ОСОБА_2 легковий седан ВАЗ 2110 4, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1596 куб. см. (дата реєстрації 05.07.2011), що зареєстрований за ОСОБА_2 . 
У червні 2024 року представник відповідача - адвокат Вендель О.М. звернувся до суду з клопотанням, в якому просив скасувати заходи забезпечення позову по справі у вигляді арешту на рухоме майно - легковий універсал VOLКSWAGEN ID.4 CROZZ, 2023 року випуску (дата реєстрації 20.10.2023), що зареєстрований за ОСОБА_2 .
В обґрунтування клопотання зазначав, що забезпечуючи позов судом не було враховано, що транспортний засіб VOLКSWAGEN ID.4 CROZZ, 2023 року випуску не є спільним майном сторін, оскільки шлюб між ними було розірвано рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2022 року. Вказаний автомобіль купувався за особисті кошти ОСОБА_2 та є його особистим майном, а відтак накладення арешту на транспортний засіб є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2024 року у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. 
Ухвала мотивована тим, що скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування. Отже, скасування заходів забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
На момент вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову розгляд справи не завершено, оскільки позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя перебуває на розгляді у судді Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленка І.В., що вказує на передчасність вимог про скасування заходів забезпечення позову.
В свою чергу, доводи, викладені у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову, стосуються обґрунтованості позовних вимог, оцінка яким буде надана при розгляді справи по суті, та оцінки відповідачем вказаної вище ухвали суду на предмет дотримання норм матеріального та процесуального права. До того ж, суд вважає, що скасування заходів забезпечення позову з цих підстав буде фактично вирішенням справи.
Враховуючи, що судовий розгляд триває та рішення по справі не прийнято, а доводи викладенні в клопотанні фактично зводяться до оцінки відповідачем обґрунтованості позовних вимог та оцінки ухвали суду про забезпечення позову на предмет дотримання норм матеріального та процесуального права, яка в апеляційному порядку ним не оскаржувалася, тому суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 в інтересах якого діяв адвокат – Вендель О.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, просив ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити клопотання про скасування заходів забезпечення позову, скасувавши арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2024 року на рухоме майно (транспортний засіб) - легковий універсал VOLКSWAGEN ID.4 CROZZ, 2023 року випуску (дата реєстрації 20.10.2023р.) зареєстрований за ОСОБА_2 .
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі відповідає.
Відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх скасування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Згідно з ч.ч.7-10 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатом розгляду справи і вирішенням спору по суті, чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Окрім того, необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти «скасування заходів забезпечення» судом, який їх вжив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також «скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення» судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.
Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2024 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя
21 травня 2024 року позивачкою була подана заява про забезпечення позову. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2024 року вжито заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на легковий універсал VOLКSWAGEN ID.4 CROZZ, 2023 року випуску (дата реєстрації 20.10.2023р.), зареєстрований за ОСОБА_2 ; легковий седан TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2494 куб.см. (дата реєстрації 01.02.2019), зареєстрований за ОСОБА_2 легковий седан ВАЗ 2110 4, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1596 куб. см. (дата реєстрації 05.07.2011р.), зареєстрований за ОСОБА_2 . 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, істотно ускладнить поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 
13 червня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Вендель О.М. звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою того ж суду від 21 травня 2024 року в частині накладення арешту на (транспортний засіб) - легковий універсал VOLКSWAGEN ID.4 CROZZ, 2023 року випуску (дата реєстрації 20.10.2023р.) зареєстрований за ОСОБА_2 .
Звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, представник відповідача - адвокат Вендель О.М. фактично посилався на доводи, які свідчать про його незгоду з ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2024 року про забезпечення позову.
Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не оскаржував ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2024 року про забезпечення позову в апеляційному порядку.
У клопотанні представника відповідача - адвоката Венделя О.М. не зазначені мотиви, які можуть бути підставою для скасування вжитих заходів забезпечення позову у розумінні вищевказаних норм законодавства, тобто, не вбачається, що потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави, визначені у статті 158 ЦПК України для скасування заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що вказаним арештом порушується право власності відповідача на його особисте майно не заслуговують на увагу з огляду на викладене вище.
Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Венделем Олегом Михайловичем - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна 

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 14 серпня 2024 року.