КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 759/19112/22
провадження № 22-ц/824/3224/2024
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
19 липня 2024 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тирана Олександра Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року в складі судді  Арапіної Н.Є.,
встановив:
 
28.12.2022 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» ( далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулось до  суду  з позовом до   ОСОБА_1  про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування. 
Посилалось  на  ті підстави, що 25.11.2020 о  12 год.  40 хв.  у м. Києві по  бульвару  Петрова, 36 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda», державний реєстраційний  номер НОМЕР_1 , яким керував  водій ОСОБА_2 , та  автомобіля  «Ford Kuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_3 , що призвело  до  пошкодження  транспортних  засобів.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року ( справа  №755/19286/20) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. 
 На момент ДТП  між  ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №139279а0к3 від 06.11.2020, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані  з володінням,  користуванням  і розпорядженням  транспортним засобом  «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Страхувальнику було  виплачено  страхове відшкодування      в сумі  206 164  грн 74  коп. на підставі: Акту  огляду  транспортного  засобу від 03.12.2020; рахунку  №1066822  від 08.12.2020;  страхового  акту №АRХ2681748 від  16.12.2020;  розрахунку  страхового  відшкодування  на  суму  202 212 грн  57 коп.,   акту  огляду  транспортного  засобу  від  11.03.2021 ;  рахунку  №1070057 від 11.03.2021;  страхового  акту №АRХ2739764  від  15.03.2021;  розрахунку  страхового  відшкодування  на  суму  3 952 грн 17 коп. 
Оскільки  на  момент ДТП   цивільно-правова відповідальність  власника «Mazda», державний реєстраційний  номер НОМЕР_1 ,  була  застрахована   в ПАТ  «НАСК  «ОРАНТА» полісом обов`язкового страхування №АО6954872, останнім  сплачено  на  користь  позивача   суму страхового  відшкодування  в  межах ліміту  в розмірі  127 500  грн. 
З огляду  на викладене, позивач   просив  стягнути  з  відповідача 78 664 грн 74 коп.,  що є   різницею   між  сумою страхового  відшкодування  в розмірі  206 164 грн 74 коп. та сумою страхового  відшкодування,  сплаченою ПАТ  «НАСК  «ОРАНТА» за полісом №АО6954872 в розмірі  127 500  грн. 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ  «СК «АРКС» у  відшкодування понесених збитків внаслідок   виплати страхового відшкодування 78 664 грн 74 коп.
Вирішено  питання  розподілу  судових  витрат.
09.10.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Тиран О. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить  скасувати  рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року та стягнути  з  позивача на  користь  відповідача  судовий збір  у розмірі  3 721,50 грн. 
Посилається на  неповне  з`ясування  судом  обставин,  що  мають  значення  для справи ,  недоведеність  обставин, що  мають значення  для справи, які суд  першої інстанції   визнав  встановленими, формальний  підхід  до вивчення   наданих  доказів  та порушення  норм  матеріального   та процесуального  права.  
Зазначив, що   згідно  із  абз.  2 ч. 1 ст. 1192  ЦК  України розмір  збитків, що  підлягають  відшкодуванню  потерпілому, визначається  відповідно  до  реальної  вартості втраченого майна  на  момент розгляду справи  або виконання  робіт,  необхідних  для відновлення  пошкодженої речі. 
Визначення  розміру  матеріального  збитку  при настанні  страхового  випадку  повинно  бути підтверджено  належним засобом  доказування  - звітом  (атом)  про  оцінку майна, який  повинен відповідати   вимогам  Закону  України «Про оцінку   майна,  майнових прав та професійну  оціночну діяльність» та Методики  товарознавчої  експертизи та оцінки  колісних  транспортних  засобів,  затвердженої  наказом  Міністерства юстиції України,  Фонду  державного майна  України  від  24 листопада  2003 року  №142Ї2092, зареєстрованої  в Міністерстві  юстиції України  24.11.2023 за №1074/8395 (правові  висновки,  викладені  у постанові   Верховного  Суду  від 19  вересня 2018 року  у справі  №753/21177/16-ц).  
Розмір  відшкодування  шкоди має бути не  більшим, ніж  достатньо  для  розумного  задоволенні  потреб  потерпілої особи,  і не повинен  призводити до безпідставного  збагачення.
Згідно  зі статтею 7 Закону  України «Про оцінку  майна,  майнових прав та професійну  оціночну  діяльність  в Україні» оцінка майна  є обов`язковою  при визначення  збитків або  розміру  відшкодування.
Позивачем  не  надано  суду  будь-яких звітів  чи актів про  оцінку  майна, який би  відповідав  вимогам  Закону  України «Про оцінку  майна,  майнових прав та професійну  оціночну  діяльність  в Україні» та Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних  транспортних засобів.   
У  відзиві на  апеляційну  скаргу   представник ПрАТ «СК «АРКС» - адвокат  Сечко  С. В. просить  залишити її  без задоволення,  а рішення  суду  першої інстанції  без змін. 
Зазначив, що  при визначенні   розміру  заподіяної шкоди  при страхуванні  наземного  транспорту солід виходити   з  фактичної (реальної)  суми,  встановленої  висновком  автотоварознавчої експертизи, або  відповідними документами станції  технічного  обслуговування,  на  якій   проводився  ремонт автомобіля. 
Отже,  доказом  дійсної  вартості ремонтних робіт  є рахунок  СТО та ремонтна   калькуляція, яка містить перелік робіт та використаних  матеріалів щодо  ремонту транспортного засобу,  що   стосуються  саме пошкодженої  частини  транспортного засобу. 
У  постанові  Верховного  Суду  від  25  липня  2018 року  у справі  №922/4013/17  зроблено  висновок,  що звіт  про  оцінку транспортного  засобу  є лише  попереднім  оціночним документом,  в якому  зазначається  можлива, а не кінцева сума,  що витрачена  на  відновлення  транспортного  засобу. Реальним же  підтвердженням  виплати  суми  страхового  відшкодування   страхувальнику є   саме платіжне  доручення, яким оплачена  виставлена  станцією  технічного  обслуговування  сума вартості  відновлювального  ремонту  транспортного  засобу.   
Таким чином,  рахунки  станції  технічного  обслуговування  №1066822  від 08.12.2020,   № 1070057  від 11.03.2021  та підтвердження  їх оплати  (  платіжні  доручення  №732782  від  17.12.2020  та №761195  від 16.03.2021)  є достатніми  доказами  фактично  здійснених  позивачем витрат   з виплати  страхового  відшкодування, які  виникли внаслідок  ДТП.
 Відповідно  до  ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається  з матеріалів справи та встановлено  судом,  між  ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №139279а0к3 від 06.11.2020, за яким був застрахований автомобіль «Ford Kuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , загальна страхова сума - 604 001 грн.
Згідно  з  п. 28.12 вказаного  договору  при пошкодженні  ТЗ  внаслідок  страхового випадку  розмір  збитків визначається  шляхом  складання  кошторису вартості  відновлення  ТЗ(кошторису збитків), в якій включається  вартість  запасних частин,  деталей, обладнання,  що підлягають  заміні, без урахування  експлуатаційного  зносу,  а також вартість  матеріалів  та ремонтних робіт.  Кошторис збитків  складається  страховиком, виходячи з  відновлення  пошкодженого  ТЗ на  базі СТО  з урахуванням  рахунків з СТО ( згідно  з умовами п. 28.13 договору), а за  рішенням  страховика також  з урахуванням  документів, вказаних  у п.  27.2 договору. Розмір  збитків  може визначатись  на  підставі автотоварознавчої експертизи/експертного  дослідження/оцінки оцінювача або  безпосередньо страховиком  чи уповноваженою  ним особою ( в т. ч. але  не  виключно,  експертом,  аварійним комісаром,   оцінювачем,  спеціалістом страховика).  
Судом встановлено,  що  25.11.2020 о  12 год.  40 хв.  у м. Києві по  бульвару  Петрова, 36 сталася ДТП за участю автомобіля «Mazda», державний реєстраційний  номер НОМЕР_1 , яким керував  водій ОСОБА_2 , та  автомобіля  «Ford Kuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_3 , що призвело  до  пошкодження  транспортних  засобів.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року ( справа  №755/19286/20) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. 
03.12.2020  складено  Акт огляду  транспортного  засобу  (дефектну  відомість), в якій визначено   опис та характер  пошкоджень автомобіля  «Ford Kuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно  рахунку ТОВ  «Віннер  Автомотів» №1066822  від 08.12.2020 вартість  відновлювального  ремонту  пошкодженого  транспортного  засобу  «Ford Kuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить  202 212,57 грн.
16.12.2020 ПрАТ  «СК «АРКС»  складено  страховий акт, відповідно  до  якого  сума страхового  відшкодування  по страховому  випадку, що стався 25.11.2020,  становить  187 686,62 грн, враховуючи  суму  не  сплачених страхових платежів.
Відповідно  до  платіжного  доручення  №732782  від 17 грудня  2020  року   ПрАТ  «СК  «АРКС» здійснило  виплату на користь  ТОВ  «Віннер  Автомотів», яке здійснювало  ремонт пошкодженого  автомобіля,  в сумі 187 686,62 грн.
11.03.2021  складено  Акт огляду  транспортного  засобу  (дефектну  відомість), в якій визначено   опис та характер  пошкоджень автомобіля  «Ford Kuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно  рахунку ТОВ  «Віннер  Автомотів» №1070057  від 11.12.2020 вартість  відновлювального  ремонту  пошкодженого  транспортного  засобу  «Ford Kuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить  3  952,17  грн.
15.03.2021 ПрАТ  «СК «АРКС»  складено  страховий акт, відповідно  до  якого  сума страхового  відшкодування  по страховому  випадку, що стався 25.11.2020,  становить  3 952,17  грн.
На виконання  умов  договору,  відповідно  до  платіжного  доручення  №761195  від 16 березня 2021  року,   ПрАТ  «СК  «АРКС» здійснило  виплату страхового  відшкодування  на користь  ТОВ  «Віннер  Автомотів»  в сумі  3 952,17  грн.
На  момент ДТП   цивільно-правова відповідальність  власника «Mazda», державний реєстраційний  номер НОМЕР_1 ,  була  застрахована   в ПАТ  «НАСК  «ОРАНТА» полісом обов`язкового страхування №АО6954872.
Згідно  платіжного  доручення №15075  від 24 березня  2021 року   ПАТ «НАСК «ОРАНТА»  виплатило  на користь  ПрАТ  «СК  «АРКС»   страхове відшкодування  згідно  регресної вимоги в сумі 127 500  грн. 
Звертаючись  до  суду  з позовом,  позивач просив стягнути з  відповідача 78 664 грн 74 коп.,  що є   різницею   між  сумою страхового  відшкодування  в розмірі  206 164 грн 74 коп. та сумою страхового  відшкодування,  сплаченою ПАТ  «НАСК  «ОРАНТА» за полісом №АО6954872 в розмірі  127 500  грн. 
Ухвалюючи рішення  про  задоволення  позову, суд першої інстанції  виходив з того,  що позивачем  було  понесено  збитки у розмірі   суми виплаченого  страхового  відшкодування  виходячи з вартості  відновлювального  ремонту пошкодженого  транспортного  засобу. Страховик відповідача - ПАТ «НАСК «ОРАНТА»  виплатило  ПрАТ  «СК  «АРКС» страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Таким чином, з ОСОБА_1 ,  як винуватця ДТП,  на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням.
Колегія суддів  погоджується  з висновками суду  першої інстанції з огляду  на  таке. 
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Отже, відносини між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_4   у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. 
Судом встановлено, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило ПрАТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в сумі 127 500  грн, тобто в розмірі ліміту відповідальності, зазначеному у страховому полісі.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму, відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик  ОСОБА_3  - ПрАТ «СК «АРКС», яке забезпечило майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь різниці між фактичним розміром понесених витрат та відшкодованою сумою в розмірі 78 664 грн 74 коп., ПрАТ «СК «АРКС» посилалося на положення статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1166, 1187, 1194 ЦК України. При цьому в позовній заяві  ПрАТ  «СК  «АРКС» зазначало про те, що виплачені страховиком відповідача грошові кошти не відшкодовують у повному обсязі фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту.  
У  пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і  шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а  коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Суд  першої інстанції, встановивши,  що сума коштів, яку позивач просить стягнути, є різницею між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи та лімітом страхового відшкодування за полісом цивільно-правової відповідальності завдавача шкоди, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідач не навів обґрунтованих заперечень щодо невідповідності обсягу  та вартості зазначених у актах  огляду  транспортного  засобу  та рахунках  виконаних ремонтних робіт дійсному розміру   матеріального  збитку внаслідок  ДТП, яка сталася  з  його вини, що є його обов`язком згідно із засадами змагальності цивільного процесу.
Відповідачем  не  доведено, що  понесені  позивачем  витрати на  здійснення  страхового  відшкодування не пов`язанні з усуненням наслідків ДТП, яка сталась саме 25 листопада 2020  року,  правом заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи  останній не скористався. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру майнової шкоди судом не враховано відсутність у матеріалах справи звіту про  оцінку майна, яка є обов`язковою  при  визначенні   збитків або  розміру  відшкодування, є  необґрунтованими.
Відповідно  до висновку Верховного  Суду,  викладеному в постанові  від 25 липня  2018 року  (справа  №922/4013/17) звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Відповідно  до  ч. 1 ст. 375  ЦПК  України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну  скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тирана Олександра Вікторовича залишити без задоволення. 
Рішення  Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційній інстанції не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                          Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                            І. М. Рейнарт                
 
                                                                                      Т. І. Ящук