ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 р.	Справа № 520/33990/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.03.24 по справі №520/33990/23
          за позовом      ОСОБА_1  
          до     Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області     третя особа   Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області 
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (надалі – відповідач, ТУ ДСА в Харківській області), в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки за період з 01 квітня 2022 року по 31 жовтня 2022 року;
- зобов`язати ТУ ДСА в Харківській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 за час вимушеного простою за період з 01 квітня 2022 року по 31 жовтня 2022 року заробітної плази у розмірі посадового окладу з урахуванням всіх встановлених надбавок (надбавки за вислугу років: надбавки за ранг державного службовця) та компенсацію за невикористані дні відпустки, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за вказаний період часу;
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 ..
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, у своєму рішенні посилається на докази, відсутні у матеріалах справи. Вказує на не проведення інвентаризації у суді після деокупації м. Вовчанськ. Вказує на хибність доводів відповідача про можливість направлення на його адресу документів роботодавця позивача в електронному вигляді з огляду на те, що м. Вовчанськ було окуповано з 24.02.2022, у місті був відсутній Інтернет, зв`язок як мобільний так і поштовий, відсутнє регулярне електропостачання. Вважає, що відповідач має перед нею обов`язок зі сплати заробітної плати у спірний період. 
Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Сторони в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційні скарги  підлягають задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.
06.02.2004 позивач була прийнята на посаду консультанта суду  до Вовчанського районного суду Харківської області згідно із наказом від 11 лютого 2004 року № 5.
01.03.2007 позивач призначена на посаду помічника судді, а з 07.05.2020 по 31.03.2023 займала посаду помічника голови суду, що підтверджується наказом від 07.05.2020 № 02-03/29 та трудовою книжкою.
24.02.2022 м. Вовчанськ та відповідно Вовчанський районний суд Харківської області були тимчасово окуповані з боку РФ, що підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309.
05.04.2022 Вовчанський районний суд Харківської області наказом №02-09/22 "Про оголошення простою" вирішив у зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, та загрозою для життя і здоров`я працівників оголосити простій не з вини працівників з 06.04.2022 до закінчення дії правового режиму воєнного стану для наступних працівників Вовчанського районного суду Харківської області.
Вказаним наказом було вирішено оплачувати працівникам простій у розмірі:
Державним службовцям - посадового окладу з урахуванням всіх встановлених надбавок (надбавки за вислугу років: надбавки за ранг державного службовця).
Патронатній службі - посадового окладу з урахуванням всіх встановлених надбавок (надбавки за вислугу років).
Працівникам, що виконують функції з обслуговування - посадового окладу з урахуванням всіх встановлених надбавок (надбавки за вислугу років).
Робітникам - посадового окладу з урахуванням всіх встановлених надбавок.
31.01.2023 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору.
21.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до ТУ ДСА України в Харківській області з проханням зробити повний розрахунок при звільненні, а саме зробити виплати за період 01 квітня 2022 року по 31 жовтня 2022 року та надати розрахунок заробітної плати за вказаний період.
22.09.2023 позивача було повідомлено листом ТУ ДСА України в Харківській області №04-47/2268/23-вх, з якого вбачається, що з 01.04.2022 по 31.10.2022 Вовчанським районним судом Харківської області табеля обліку робочого часу та накази на працівників апарату зазначеного суду до ТУ ДСА України у Харківській області не надавались. Щодо розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 за вказаний період повідомили, що ТУ ДСА України в Харківській області не наділене повноваженнями  здійснення теоретичних розрахунків доходів суддів та працівників місцевих загальних судів.
Позивач, не погодившись з вказаною бездіяльністю, вважаючи її протиправною, звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не отримував від Вовчанського районного суду Харківської області необхідних документи для нарахування та виплату заробітної плати позивачеві, а відтак не допускав протиправної бездіяльності, разом з цим вказав на наявність обґрунтованого сумніву справжності наказу № 02-09/22 від 05 квітня 2022 року «Про оголошення простою», виданого та підписаного керівником апарату Вовчанського районного суду Харківської області ОСОБА_2 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає таке. 
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 43 Конституції України визначено, зокрема, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) визначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1, 6 ст. 155 Закону №1402-VIII організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату. Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Статтями 151, 154 Закону №1402-VIII передбачено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому продовжено відповідними: Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, та Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.
Приписи Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» звільняють роботодавця від відповідальності за своєчасний розрахунок, однак не звільняють від обов`язку проведення відповідного розрахунку зі своїм працівником.
Загальновідомим є факт того, м. Вовчанськ перебувало в окупації з 24.02.2022 по 12.09.2022, що також підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004.
Судовим розглядом встановлено, що відповідач не виплатив позивачеві заробітну плату за період з 01.04.2022 по 31.10.2022 та не виплатив при звільненні компенсацію за невикористані дні відпустки.
Згідно з ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується (ст.113 КЗпП України).
Таким чином, оплата праці за час простою не з вини працівника належить до державних гарантій в оплаті праці.
Вказане свідчить про наявність у ТУ ДСА в Харківській області обов`язку зі сплати заробітної плати позивачеві у спірний період простою.
Покликання ТУ ДСА в Харківській області на те, що виплата заробітної плати здійснюється на підставі відповідних наказів, ухвалених уповноваженою особою відповідного суду колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття “якість закону” означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах “C.G. та інші проти Болгарії” (“C. G. and Others v. Bulgaria”, заява № 1365/07, § 39), “Олександр Волков проти України” (“Oleksandr Volkov v. Ukraine”, заява № 21722/11, § 170)).
При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах “Лелас проти Хорватії” (Lelas v. Croatia), “Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки” (Pincovа and Pine v. The Czech Republic), “Ґаші проти Хорватії” (Gashi v. Croatia), “Трго проти Хорватії” (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу “належного урядування”, згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Враховуючи наведені принципи застосування Конвенції з прав людини і основоположних свобод та національного законодавства, колегія суддів вважає, що недотримання керівником апарату суду вимог щодо направлення документів на виплату відповідачеві документів стосовно виплати заробітної плати працівникам апарату суду не може позбавити позивача на гарантовану державою оплату її праці.
Більш того, колегія суддів зауважує, що неможливість направлення таких документів обумовлена об`єктивними обставинами, а саме окупацією м. Вовчанська, у якому розташований відповідний суд – роботодавець позивача, а також відсутність засобів зв`язку на окупованих територіях, постійного електропостачання, можливості вільного переміщення та відвідування державних установ України, захоплених окупантами тощо.
Твердження відповідача про те, що він не наділений повноваженнями здійснення теоретичних розрахунків доходів суддів та працівників місцевих загальних судів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розмір та види складових заробітної плати визначені у відповідних нормативно-правових актах, у цьому випадку - постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 р. № 1112 «Про умови оплати праці працівників державних органів, на яких не поширюється дія Закону України “Про державну службу”».
Також колегія суддів вважає необґрунтованими та надуманими сумніви відповідача з приводу справжності наказу № 02-09/22 від 05 квітня 2022 року «Про оголошення простою», виданого та підписаного керівником апарату Вовчанського районного суду Харківської області ОСОБА_2 з таких підстав.
Відсутність інформації про видання наказу у в.о. керівника апарату суду не є доказом невидання такого наказу.
Також відсутність відповідного запису у журналах реєстрації наказів суду (за 2022 рік) № 02-39/2009-2022, № 02-40/2009-2022, № 02-52/2009-2022 про видання такого наказу суду не підтверджує відсутність наказу суду № 02-09/22 від 05 квітня 2022 року, оскільки відповідачем проігноровано як факт журнал реєстрації наказів суду з адміністративно-господарських питань (номенклатурний номер якого невідомий) не було знайдено. Також відповідачем, на виконання вимог ухвали суду від 29.07.2024 не надано витребуваних судом апеляційної інстанції доказів, щодо проведення інвентаризації документів Вовчанського районного суду Харківської області після деокупації, а також довідки про середню заробітку плату позивача.
Колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача про те, що «в суді не обліковується такий працівник суду як ОСОБА_3 , про що керівник апарату суду не міг не знати» колегія суддів вважає, що допущення керівником апарату суду помилки в імені помічника судді ОСОБА_4 – ОСОБА_5 не може впливати на чинність наказу. Вказана обставина підтверджується телефонним довідником Вовчанського районного суду Харківської області, розміщеним на сайті «Судова влада» (https://vv.hr.court.gov.ua/sud2008/pro_sud/telef_dovidnik/).
Також, колегія суддів, дослідивши усі наявні у справі екземпляри наказу від 05.04.2022 № 02-09/22 (т. 1 а.с. 11, 54), констатує факт того, що такий підписаний та завірений керівником апарату суду - І.В. Лещук, та вказує, що твердження відповідача про те, що прізвище керівника апарату суду записано як ОСОБА_6 є хибним та спростовується наявними у матеріалами копіями наказу від 05.04.2022 № 02-09/22.
Окрім того, відповідач не надав жодних доказів звернення та/або не повідомив причин неможливості звернення до керівника апарату Вовчанського районного суду Харківської області з метою підтвердження або спростування ухвалення відповідного наказу.
Стосовно наданої відповідачем заяви про виявлення факту вчинення кримінального правопорушення за ст. 358 КК України від 15.12.2023 № 06-15/3699/23, не є доказом того, що наказ від 05.04.2022 № 02-09/22 має ознаки підробки, оскільки відповідач не надав ані доказів фактичного звернення до правоохоронних органів та не надав жодних процесуальних документів за наслідками такого звернення.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Отже, відповідач, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не довів жодними та належними доказами наявності підстав для невиплати позивачеві заробітної плати за спірний період, а також невиплати в повному обсязі компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням викладеного та на підставі п.4 ч.1 ст. 317 КАСУ колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року по справі №520/33990/23 скасувати.
Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки за період з 01 квітня 2022 року по 31 жовтня 2022 року.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36. корпус 2, м. Харків, 61050, код ЄДРПОУ 26281249) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 за час вимушеного простою за період з 01 квітня 2022 року по 31 жовтня 2022 року заробітної плати у розмірі посадового окладу з урахуванням всіх встановлених надбавок (надбавки за вислугу років: надбавки за ранг державного службовця) та компенсацію за невикористані дні відпустки, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за вказаний період часу.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  29.08.2024.