ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року 
м. Київ

справа №560/13115/23
адміністративне провадження № К/990/13858/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.
розглянувши у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 560/13115/23
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2024 року, постановлену у складі колегії суддів: Білої Л.М. (головуючий суддя), Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М.
ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просила: 
2. визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 , додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.03.2023 по 31.05.2023 із розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; 
3. зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.03.2023 по 31.05.2023 із розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням проведених виплат за цей період.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
4. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати старшому солдату військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 додаткової винагороди, визначеної постановою КМ України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за наказами командира військової частини НОМЕР_3 №259 від 28.04.2023, №306 від 11.05.2023 та № 487 від 27.07.2023 про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 за березень - травень 2023 року із розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, та виконують бойові (спеціальні) завдання. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати старшому солдату військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 додаткову винагороду, визначену постановою КМ України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за наказами командира військової частини НОМЕР_3 № 259 від 28.04.2023, № 306 від 11.05.2023 та № 487 від 27.07.2023 про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 за березень - травень 2023 року із розрахунку 100000 гривень на місяць на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, та виконують бойові (спеціальні) завдання. В решті позовних вимог відмовлено.
5. Не погодившись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, військова частина НОМЕР_1 звернулася до Сьомого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою.
6. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду 26 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року. Визнано неповажними причини пропуску військовою частиною НОМЕР_1 строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року. Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишено без руху.
7. Залишаючи без руху апеляційну скаргу та визнаючи неповажними причини наведені скаржником, суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта в контексті поважності причин пропуску процесуального строку. Суд зауважив, що апелянт є суб`єктом владних повноважень і неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з його боку, виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. При цьому констатував, що скаржником не зазначено обставин, які перешкоджали подати належним чином оформлену апеляційну скаргу вчасно та які є об`єктивно непереборними чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій.
8. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
9. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
10 .Суд попередньої інстанції вказав, що причиною пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає введення воєнного стану на території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації. Такі доводи скаржника відхилив з посиланням на те, що введення воєнного стану, безумовно, є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки впливає на життєдіяльність в державі в цілому. Але між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий, причинний зв`язок. При вирішенні питання про поновлення процесуального строку судом не може не враховуватися, зокрема, коли збіг процесуальний строк (до введення воєнного стану чи під час воєнного стану, а якщо до введення воєнного стану, то як задовго до цієї події), яким чином запроваджені обмеження перешкоджали своєчасно звернутися з апеляційною скаргою.
11. В даному випадку, суд апеляційної інстанції зауважив, що неможливість вчинити певні процесуальні дії підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Однак, доказів такої неможливості скаржник не надав, як і не підтвердив відсутність можливості звернутись до суду з апеляційною скаргою у встановлені процесуальним законом строки.
12. Щодо факту надіслання скаржнику кореспонденції за адресою пункту постійної дислокації військової частини та її подальше пересилання до місця тимчасової дислокації військової частини, то судова колегія зауважила, що вказана обставина вже була відзначена в попередньому клопотанні про поновлення строку звернення до суду та визнана судом неповажною з підстав відсутності належних та достатніх доказів в підтвердження останньої.
13. При цьому, суд звернув увагу, що фактично отримавши копію оскаржуваного рішення 28 жовтня 2023 року, відповідач апеляційну скаргу подав з пропуском понад півторамісячного строку.
ІІІ. Касаційне оскарження
14. Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, військова частина НОМЕР_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду. 
15. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі.
16. У касаційній скарзі просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
17. В обґрунтування своїх вимог касаційної скарги відповідач посилається на те, що з 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у зв`язку із чим військову частину НОМЕР_1 було залучено до здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні, а саме до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районі виконання завдань не мала можливості раніше подати апеляційну скаргу на оскаржуване рішення. Вказує, що зазначене підтверджується бойовим розпорядженням угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 02 березня 2023 року №1454/629т.
18. Разом з цим, скаржник вказує, що військова частина НОМЕР_1 отримала рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року через засоби поштового зв`язку 28 жовтня 2023 року. Водночас отримання вказаного рішення відбулося за адресою пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), яке в подальшому передавалось поштовим зв`язком до місця тимчасової дислокації особового складу військової частини НОМЕР_1 , в смузі відповідальності тактичного угрупування «Суми». Враховуючи вищенаведені обставини щодо передислокації особового складу військової частини НОМЕР_1 , в тому числі юридичної служби, з пункту постійної дислокації, просив врахувати, що кореспонденція надходить фактично до юридичної служби з затримкою, що і призвело до пропуску строків на апеляційне оскарження. 
19. Правом подати відзив на касаційну скаргу позивач не скористався.
ІV. Релевантні джерела права та позиція Верховного Суду
20. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
21. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
22. За змістом частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
23. Частинами першою та другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
24. Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема і щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
25. За приписами статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
26. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк 27. обчислюється з дня складення повного судового рішення.
27. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
28. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
29. Так, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено 23 жовтня 2023 року. Повне судове рішення виготовлено того ж дня.
30. Відповідно до відомостей, що містяться в повідомленні про вручення поштового відправлення, 27 жовтня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 отримано копію рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року.
31. З урахуванням того, що відповідач отримав рішення суду першої інстанції 27 жовтня 2023 року, останній має безумовне право на поновлення процесуального строку, який обчислюється з дати вручення такого рішення.
32. Оскільки тридцятий день строку на апеляційне оскарження рішення окружного суду припадає на 26 листопада 2023 року, який є вихідним днем (неділя), останнім днем строку на відповідне апеляційне оскарження судового рішення у цій справі вважається 27 листопада 2023 року.
33. 09 грудня 2023 року військова частина НОМЕР_1 у підсистемі «Електронний суд» сформувала апеляційну скаргу, тобто з пропуском процесуального строку.
34. З матеріалів справи та рішень суду апеляційної інстанції вбачається, що відповідач просив поновити йому строк на апеляційне оскарження. Підставами для поновлення такого строку вказав введення воєнного стану на території України. Також апелянт зазначив, що отримання вказаного рішення відбулося за адресою пункту постійної дислокації військової частини, яке в подальшому передавалось засобами поштового зв`язку до місця тимчасової дислокації військової частини, що ускладнило вчасне отримання судових рішень.
35. Відхиляючи такий довід, суд апеляційної інстанції відзначив, що апелянт є суб`єктом владних повноважень і неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з його боку, виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.
36. Також суд попередньої інстанції зазначив, що обставини стосовно введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на апелянта, що, в свою чергу, обумовило пропуск строку на подання апеляційної скарги.
37. Введення воєнного стану, безумовно, є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки впливає на життєдіяльність в державі в цілому. Але між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий, причинний зв`язок. При вирішенні питання про поновлення процесуального строку судом не може не враховуватися, зокрема, коли збіг процесуальний строк (до введення воєнного стану чи під час воєнного стану, а якщо до введення воєнного стану, то як задовго до цієї події), яким чином запроваджені обмеження перешкоджали своєчасно звернутися з апеляційною скаргою.
38. Суд зауважив про те, що в цьому випадку, що неможливість вчинити певні процесуальні дії підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Однак, доказів такої неможливості скаржником не надано, як і не підтверджено відсутності можливості звернутись до суду з апеляційною скаргою у встановлені процесуальним законом строки.
39. Оскільки апелянтом не було доведено наявності обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 295 КАС України, та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у вказаному клопотанні не є поважними, суд апеляційної інстанції визнав не поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження.
40. Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.
41. Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).
42. Частиною першою статті 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
43. Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку (при цьому поважність причин повинен доводити скаржник).
44. Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами).
45. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
46. Водночас колегія суддів уважає, що пропуск строку може бути визнаний судом поважним у кожному конкретному випадку з урахуванням певних обставин справи. Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на оскарження в кожній конкретній справі залежить від вказаних у заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування.
47. Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
48. Поряд з цим, Верховний Суд звертає увагу, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
49. У контексті доводів відповідача про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та висновків апеляційного суду колегія суддів зазначає про таке.
50. Щодо посилання скаржника на запровадження воєнного стану, Суд зазначає, що питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04 квітня 2023 року у справі № 140/1487/22, від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/5369/19, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, від 02 червня 2022 року у справі № 757/30991/18-а.
51. Так, у наведених постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
52. За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.
53. У постанові від 28 листопада 2022 року у справі № 140/11951/21 Верховний Суд указав, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.
54. У клопотаннях про поновлення пропущеного процесуального строку скаржник посилався, зокрема на належність військової частини НОМЕР_1 до складової частини Збройних Сил України, залучення її особового складу до бойових дій та зміну місця дислокації військової частини, в тому числі юридичної служби.
55. В контексті таких посилань відповідач зазначає про те, що зокрема, зазначене підтверджується бойовим розпорядженням угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 21 березня 2023 року № 1454/629т, на виконання якого особовий склад військової частини НОМЕР_1 , в тому числі юридична служба, вибув до пункту тимчасової дислокації та приступив до виконання зазначеного бойового розпорядження. Указує, що витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 березня 2023 року № 85 додавався до заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.
56. Однак, Суд зазначає, що наданий суду апеляційної інстанції та долучений до матеріалів касаційної скарги, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 березня 2023 року № 85 підтверджує вибуття до пункту тимчасової дислокації лише старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_2 , юрисконсульта юридичної служби військової частини на підставі бойового розпорядження угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 21 березня 2023 року № 1454/629т.
57. Тому Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про не надання відповідачем доказів неможливості скаржником вчинення певні процесуальні дії (подання у визначені строки апеляційної скарги), як і не підтвердження відсутності можливості звернутись до суду з апеляційною скаргою у встановлені процесуальним законом строки.
58. Колегія суддів не заперечує, що вказані обставини могли утруднити дотримання строку на апеляційне оскарження, водночас необхідно враховувати також і тривалість пропущеного строку на апеляційне оскарження, а саме понад півтора місяці з моменту отримання рішення суду першої інстанції, тобто у відповідача було більш, ніж достатньо часу, реалізувати своє право на апеляційне оскарження.
59. При цьому принагідно зазначити, що відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції подавав відзив на позовну заяву, тобто реалізував свої процесуальні права, передбачені частиною третьою статті 44 КАС України, і зазначені ним вище обставини не були цьому перешкодою.
60. Верховний Суд нагадує, що неможливість здійснення процесуальних прав учасником процесу (за для визнання поважною причини пропуску процесуального строку) має бути реальною.
61. Також Суд ураховує, що введений в країні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади, місцевого самоврядування. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
62. Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що наведені обставини не можуть бути поважною причиною для пропуску строку на апеляційне оскарження рішення в межах цієї справи. Наведені відповідачем аргументи є проблемою внутрішньої організації роботи військової частини та не можуть слугувати свідченням наявності об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали своєчасному оскарженню рішення суду першої інстанції.
63. Доводи скаржника не виправдовують безпідставність порушення суб`єктом владних повноважень процесуальних строків, встановлених законом, для реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень, та не свідчить про поважність причин пропуску цього строку.
64. Ураховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про неповажність зазначених військовою частиною НОМЕР_1 причин для поновлення строку на апеляційне оскарження, що відповідно до приписів пункту 4 частини першої статті 299 КАС України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.
65. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
66. Оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції порушень норм процесуального права не допустив, то колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
V. Судові витрати
67. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
68. Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі № 560/13115/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	О.А. Губська М.В. Білак 	
                                                                                                                   В.Е. Мацедонська