Справа № 308/14206/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        04 липня 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В. 
суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В. 

з участю секретаря Савинець В. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Богомазов Павло Сергійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2023 року по справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» пред`явила позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору.

Свої вимоги мотивували тим, що 23 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4200554 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. 

Згідно умов Кредитного договору ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 20 000 грн., зі сплатою процентної ставки 1,90 % на день, строком на 30 днів. При цьому умовами кредитного договору визначено, що строк повернення кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. 

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконали шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . 

Відповідач своїх зобов`язань щодо повернення кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по кредиту.

25 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 25-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. 

Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено шляхом направлення повідомлення на електронну пошту «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка була зазначена при укладенні кредитного договору.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не погашена. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 65 600 грн., яка складається з 20 000 грн. боргу по тілу кредиту та 45 600 грн. нарахованих процентів. Крім того, позивач вважає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загалом інфляційні втрати склали 20401, 60 грн., а три проценти річних - 3256, 64 грн. (Т.1, а.с.1-12).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 32 089, 20 грн., в тому числі 20 000 грн. борг по тілу кредиту, 11 020 грн. борг за відсотками за період з 23.05.2021 року по 21.09.2021 року та 163, 17 грн. три відсотки річних, а також сплачений судовий збір в розмірі 771, 92 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3595 грн. (Т.1, а.с.217-225).

На це рішення відповідач  ОСОБА_1  та його представник (адвокат) Богомазов П. С. подали апеляційну скаргу. Зазначають, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та не вірно оцінив зміст кредитного договору, оскільки п.9.1 не передбачає переходу права набувати та вимагати грошові кошти новим кредитором через електронну пошту боржника. Отже апелянт вважає, що новий кредитор не дотримався процедури набуття права вимоги, а боржник у свою чергу не знав про свої зобов`язання перед новим кредитором (фактором). За цих обставин апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, а в задоволенні позову відмовити (Т.2, а.с.1-12).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції, проведеному в режимі відеоконференціїї (23.04.2024 р.), представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

04 липня 2024 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце його проведення належним чином. Від відповідача ОСОБА_1 та його представника Богомазова П. С. надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

23 травня 2021 року відповідач ознайомився з паспортом споживчого кредиту, інформацією про умови кредитування та орієнтовною загальною вартістю кредиту, наданими з урахуванням обраних нею умов кредиту.

Того ж дня відповідач акцептував оферту, внаслідок чого сторонами укладено договір № 4200554 про надання споживчого кредиту, сума якого становить 20 000 грн. (п. 1.3). Строк кредиту 30 днів (п. 1.4).

Стандартна процента ставка становить 1,90% на день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2. Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.2. Договору.

Знижена процентна ставка 0,57% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк (п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2).

Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і відключення до Веб-сайту/ІТС Товариства (п. 1.1).

За умовами Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1). Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.

Договір містить реквізити сторін, зокрема прізвище, ім`я та по батькові відповідача, серію та номер його паспорта, дату його видачі, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації місця проживання, дату народження, номери телефонів і адресу електронної пошти, номер платіжної картки.

Паспорт споживчого кредиту, кредитний договір і графік платежів підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора М847819 23.05.2021 р. о 13.45.42.

Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено відповідно до укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ ФК «Контрактовий дім» договору про надання послуг з переказу платежів №087/20-П від 08.07.2020, на підставі якого ТОВ ФК «Контрактовий дім» за дорученням ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 23.05.2021 о 13:46 год. здійснило переказ коштів у сумі 20 000 грн., на картку відповідача НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 2023 від 06.06.2022 транзакція № 947366777, номер замовлення 18938549).

Таким чином, 23 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4200554 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. 

Згідно умов Кредитного договору ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 20 000 грн., зі сплатою процентної ставки 1,90 % на день, строком на 30 днів. При цьому умовами кредитного договору визначено, що строк повернення кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. 

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконали шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . 

Судом також встановлено, що пунктом 1.4 кредитного договору №4200554 про надання споживчого кредиту від 23.05.2021 передбачено, що строк кредиту складає 30 днів.

Пунктом 4.2.2 договору визначено, що споживач має право порушувати питання про продовження строку дії договору шляхом здійснення відповідного платежу у розмірі нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.

Відповідно до п. 4.2.3 кредитного договору кредитодавець вправі акцептувати пропозицію споживача про продовження строку дії договору шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту.

18.06.2021 року споживач здійснив сплату 3078 грн. (сума нарахований процентів за договором), спрямовану на пролонгацію дії кредитного договору, що вбачається з призначення платежу, однак доказів того, що відповідну оферту кредитодавцем було прийнято матеріали справи не містять. Так, позивачем не надано доказів направлення споживачу текстового повідомлення про пролонгацію дії кредитного договору, що відповідало б приписам п.4.2.3 договору.

Отже, пролонгація договору за ініціативою споживача не відбулася.

Підпунктом 4.3.1 передбачено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарний днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до підпунктів 4.2.2.-4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Запланована дата закінчення строку кредиту - 22.06.2021, на цю дату у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитом, отже підлягає застосуванню підпункт 4.3.1 договору, проценти за користування кредитом підлягали нараховуванню у продовжені договором строки, але не більше ніж на 90 календарний днів поспіль.

Відтак, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що строк кредитування скінчився саме 21.09.2021 року. Нарахування позивачем заборгованості по відсоткам на період часу після закінчення строку дії кредитного договору є необґрунтованим, що вбачається з правового висновку ВС у постанові від 14.02.2018 по справі №564/2199/15-ц.

За таких обставин з відповідача підлягають стягненню 20 000, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, а також 11 020,00 грн. - заборгованість за відсотками за період з 23.05.2021 по 21.09.2021.

15.03.2022 року був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнювався розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, до розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Так, за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 збитки від інфляції становлять 906,03 грн. (31 020,00 x 1.02920800 - 31 020,00), а 3 %річних з 22.12.2021 по 23.02.2022 становлять 163,17 грн. (64 днів прострочення), які підлягають стягненню з відповідача. Вказані розрахунки проведені за допомогою калькулятора апаратного комплексу «Еліт: Ліга Закон», виходячи із загальної суми боргу в розмірі 31 020,00 гривень. Зауважень до цього розрахунку у сторін, а також в апеляційного суду не має.

Пунктом 5.1 (3) Договору передбачено право кредитора укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договорами факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

25 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 25-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. 

Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено шляхом направлення повідомлення на електронну пошту «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка була зазначена при укладенні кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що новий кредитор не дотримався процедури набуття права вимоги, а боржник у свою чергу не знав про свої зобов`язання перед новим кредитором (фактором), не відповідають фактичним обставинам справи. Згідно пункту 5.1 (3) Договору передбачено право кредитора укладати договори щодо відступлення права вимоги. При цьому про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено на електронну пошту, яка була зазначена при укладенні кредитного договору. 

Крім того, навіть якщо боржник, не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, такий не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. 

В даному випадку заборгованість не погашена, процедура відступлення права вимоги дотримана, в тому числі шляхом повідомлення про це боржника на його електронну адресу. 

Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку та вирішив спір у відповідності з вимогами закону.

Рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн. у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч.1,4,5,6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Матеріалами справи встановлено, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3595 грн.

Відповідно до правового висновку викладених у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20, від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додатково джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що протягом її перегляду судом апеляційної інстанції представником позивача подано тільки відзив на апеляційну скаргу. При цьому позиція позивача з часу розгляду справи судом першої інстанції не змінилась, додатково вивчати законодавство, що регулює спір у справі, представнику позивача не потрібно було, представник позивача не брав участі у розгляді справи судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що сума правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн. є не співмірною із складністю справи та наданими адвокатом послугами, є непропорційно великою та завищеною, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому приходить до висновку про наявність правових підстав для її зменшення до 1200 грн.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Богомазов Павло Сергійович, - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 1200 грн. витрат на правову допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2024 року.

       Головуючий
                       
       Судді