ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

27 серпня 2024 року 	м.Суми	

Справа №585/2907/23 
Номер провадження 22-ц/816/1009/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Філонової Ю. О. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.
у присутності:
представника відповідачки за первісним позовом ОСОБА_1 – адвоката Дуденок Оксани Олександрівни,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Дуденок Оксаною Олександрівною,
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2024 року у складі судді Цвєлодуб Г.О., ухвалене в м. Ромни Сумської області, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та 
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про визнання договорів позики неукладеними,
в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Свої вимоги мотивує тим, що у грудні 2019 року до нього звернулася відповідачка з проханням надати їй у борг грошові кошти у сумі 4000 дол. США, на що він погодився, та 01 січня 2020 року в м. Ромни в присутності свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передав 4000 дол. США відповідачці особисто в руки, що підтверджується написаною власноруч ОСОБА_1 розпискою від 01 січня 2020 року. Згідно умов передання коштів ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 4000 дол. США під 5% щомісячно та мала повернути борг у повному обсязі до 31 грудня 2020 року. 
Крім того, у кінці січня 2020 року ОСОБА_1 знову звернулася до позивача з проханням надати їй у борг 3000 дол. США, на що він погодився, та 01 лютого 2020 року у присутності свідка ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_4 за місцем їх проживання передав вказану суму коштів, а саме 3000 дол. США відповідачці особисто в руки, що підтверджується розпискою. Згідно умов передання коштів ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 3000 дол. США під 5% щомісячно та мала повернути борг у повному обсязі до 01 серпня 2020 року. 
На час звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 грошові кошти не повернула, зобов`язання по сплаті щомісячних відсотків від суми позики не виконує, його неодноразові звернення з вимогами про повернення боргу нею ігноруються.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : заборгованість за договором позики від 01 січня 2020 року в сумі 4000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17 липня 2023 року в гривневому еквіваленті складає 146 240 грн; заборгованість за договором позики від 01 лютого 2020 року в сумі 3000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17 липня 2023 року в гривневому еквіваленті складає 109 680 грн; за договором позики від 01 січня 2020 року 5% від суми боргу за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, загальний розмір якої складає 2400 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17 липня 2023 року в гривневому еквіваленті складає 87 744 грн; за договором позики від 01 лютого 2020 року 5% від суми за період з 01 лютого 2020 року по 01 серпня 2020 року, розмір яких складає 900 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17 липня 2023 року в гривневому еквіваленті складає 32 904 грн; стягнути з відповідачки судовий збір 3765,68 грн та 7000 грн витрат на оплату правничої (правової) допомоги.
Не погоджуючись з вказаним позовом, ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати договір позики від 01 січня 2020 року на суму 4000 дол. США та договір позики від 01 лютого 2020 року в сумі 3000 дол. США неукладеними; стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати по справі (а.с. 60-64).
Свої вимоги мотивує тим, що категорично заперечує факт передачі їй будь-яких коштів 01 січня 2020 року та 01 лютого 2020 року ОСОБА_2 Розписки були написані нею та передані ОСОБА_3 , проте передачі коштів не відбулося, про що свідчить відсутність будь-яких розписок фактичного отримання нею коштів з зазначенням дати такого отримання. Під час написання розписок ОСОБА_2 не було. Оскільки передачі коштів не було, відповідно договори є неукладеними та зобов`язань по стягненню 5% щомісячно не настало, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 жовтня 2023 року об`єднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики від 01 січня 2020 року та 01 лютого 2020 року неукладеними з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 січня 2020 року у сумі 4000 дол. США, що складає 146 240 грн у гривневому еквіваленті, заборгованість за договором позики від 01 лютого 2020 року в сумі 3000 дол. США, що складає у гривневому еквіваленті 109 680 грн, відсотки за договорами позики від 01 січня 2020 року та 01 лютого 2020 року у загальному розмірі 3300 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 120 648 грн, судові витрати, які складаються із суми судового збору у розмірі 3 675 грн 68 коп. та витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 5600 грн, а всього стягнуто 385 843 грн 68 коп. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики неукладеними – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Дуденок О.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати. 
Доводи апеляційної скарги дублюють доводи зустрічного позову.
Від представника  ОСОБА_2  – адвоката Цимбала В.І.надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, що з апеляційної скарги вбачається намір ОСОБА_1 уникнути виконання взятих на себе зобов`язань з повернення грошових коштів за договорами позики. На противагу наданим ОСОБА_2 доказам ОСОБА_1 має лише голослівні та необґрунтовані жодним доказом заяви. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що згідно оригіналу розписки від 01 січня 2020 року ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_2 4000 дол. США під 5 % щомісячно у присутності ОСОБА_3 та зобов`язалась повернути до 31 грудня 2020 року (а.с. 138). Розписка написана та підписана ОСОБА_1 власноруч, вказану обставину вона не заперечує.
Відповідно до оригіналу розписки від 01 лютого 2020 року ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_2 3000 доларів США під 5 % щомісячно у присутності ОСОБА_3 , зобов`язалась повернути до 01 серпня 2020 року (а.с. 140). Розписка написана та підписана ОСОБА_1 власноруч, вказану обставину вона не заперечує.
17 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Роменського РВП ГУНП в Сумській області з письмовою заявою про те, що у грудні 2019 року він надав у борг ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4000 доларів США, а в січні 2020 року – 3000 дол. США, але остання не повернула зазначений борг і відсотки та відмовляється його повернути. 
Як зазначено в довідці Роменського РВП ГУНП в Сумській області згідно власних пояснень ОСОБА_1 , остання дійсно підтверджує факт боргового зобов`язання перед ОСОБА_2 на загальну суму 7000 дол. США та повідомила, що дані грошові кошти вона не в змозі повернути на даний час у зв`язку з форсмажорними обставинами, з якими вона зіткнулася з осені 2020 року, проте вона не відмовляється повертати борг ОСОБА_2 , поверне грошові кошти в повному обсязі за першої можливості, про що зобов`язалась у власному письмовому поясненні.
За результатами проведеної перевірки, враховуючи невстановлення у події ознак кримінального правопорушення, прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення (а.с. 86-87).
З копії пояснень ОСОБА_1 , наданих Роменському РВП ГУНП в Сумській області від 05 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 вказала, що навесні 2016 р. вона попросила в борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4000 доларів США під 5 % за місяць, від загальної суми, кожного місяця вона повертала останньому грошові кошти в сумі 300 доларів США, через три місяці вона взяла в борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, а через 2 роки ще 2000 доларів США. На протязі 4 років вона сплачувала 5 % від загальної суми (300 доларів США). Кожного року вона обновлювала розписку про повернення коштів, грошові кошти їй були потрібні для розвитку власного бізнесу по продажу курей. В січні 2020 р. вони повторно переписали розписку на 4000 доларів США та в лютому – на 3000 доларів США, перед цим вона повернула грошові кошти в сумі 1000 доларів США. Вона запропонувала повторно переписати розписку, так як сума боргу зменшилась, але ОСОБА_2 відмовився, в результаті чого вона по даний час винна грошові кошти в сумі 6000 доларів США. З січня 2020 року вона припинила платити відсотки у зв`язку з форсмажорними обставинами, а саме з втратою бізнесу, тим самим з втратою доходу, та операцією сина, зобов`язалась повернути кошти за можливістю (а.с. 88).
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 , пред`являючи позов до ОСОБА_2 , просить визнати договір позики від 01 січня 2020 року на суму 4000 доларів США та договір позики від 01 лютого 2020 року в сумі 3000 доларів США неукладеними, посилаючись на неотримання грошей від позичальника.
Обставини написання вказаних розписок ОСОБА_1 не заперечує.
Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що доказів написання розписок ОСОБА_1 внаслідок виникнення договірних відносин між сторонами ще у 2016 році, а також того, що станом на 2020 рік такі відносини мали безгрошовий характер надано не було. Водночас, дослідивши оригінали розписок, суд дійшов висновку, що договори позики від 01 січня 2020 року та від 01 лютого 2020 року є належними, допустимими і достатніми доказами факту досягнення згоди між сторонами з усіх істотних умов договорів позики, факту укладення між ними договорів позики та факту передачі позивачем у власність відповідача грошових коштів в сумі 4000 дол. США та 3000 дол. США на підставі договорів позики. Тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 та відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договорів позики неукладеними.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів – робити відповідні правові висновки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019 року.
Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.
У разі встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15 (провадження № 61-3741св19).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що факт укладення договорів позики від 01 січня 2020 року і від 01 лютого 2020 року та їх умови підтверджуються власноручно складеними та підписаними ОСОБА_1 розписками, оригінали яких містяться в матеріалах справи. Зміст розписок свідчить про отримання ОСОБА_1 коштів за вказаними договорами позики (а.с. 139; 140). 
Водночас ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставини того, що за вказаними договорами позики грошові кошти не передавалися, тому відсутні підстави вважати, що зазначені договори позики від 01 січня 2020 року та від 01 лютого 2020 року є неукладеними.
Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договорами позики від 01 січня 2020 року та від 02 лютого 2020 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за вказаними договорами позики та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .
Таким чином, суд першої інстанції належно оцінив надані сторонами докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Дуденок Оксаною Олександрівною, залишити без задоволення.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 28 серпня 2024 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Ю. О. Філонова