ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року5 
м. Київ

cправа №  910/11933/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,
представників учасників справи:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсунг Електронікс Україна Компані" - Школа Є.М.,
Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - Шевченко А.О.,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтєк" - не з`явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсунг Електронікс Україна Компані"
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 (суддя Кирилюк Т.Ю.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 (колегія суддів: Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М., Євсіков О.О.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсунг Електронікс Україна Компані" (далі - ТОВ "Самсунг", Скаржник-2)
до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк", Банк, Скаржник-1)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтєк" (далі - ТОВ "Алтєк")
про стягнення 2 592 988,25 грн.

СУТЬ СПОРУ
1.          ТОВ "Самсунг" (постачальник) і ТОВ "Алтєк" (покупець) уклали договір поставки.
2.          За умовами банківської гарантії АТ КБ "Приватбанк" зобов`язалося виплатити ТОВ "Самсунг" будь-яку суму у межах 2    500    000 грн,  що не перевищує порушені ТОВ "Алтєк" зобов`язання за договором.
3.          ТОВ "Самсунг" звернулося до АТ КБ "Приватбанк" з вимогою про сплату 2    500    000 грн за гарантією, долучивши до неї копії видаткових накладних.
4.          Банк відмовив у задоволенні вимоги, стверджуючи про недотримання вимог гарантії щодо документального оформлення.
5.          З огляду на це ТОВ "Самсунг" звернулося до суду з позовом до Банку, у якому просило стягнути на свою користь 2 592 988,25 грн (основний борг за гарантією, інфляційні втрати та три проценти річних).
6.          Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив відповідність умовам гарантії 12 із 16 видаткових накладних, тому задовольнив позов частково.
7.          Позивач та відповідач звернулися з касаційними скаргами до Верховного Суду.
8.          Позивач просив задовольнити позов в повному обсязі, натомість відповідач обґрунтовував наявність підстав для відмови у його задоволенні.
9.          Перед Верховним Судом у цій справі постали такі питання:
- чи повинен банк встановлювати факт порушення принципалом основного зобов`язання;
- якими підставами Банк обґрунтовував відмову від виконання своїх зобов`язань за гарантією; чи має право банк посилатися на інші підстави для відмови під час вирішення спору в судовому порядку;
- чи підлягає врахуванню науковий висновок, наданий Банком до суду касаційної інстанції?
10.          Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційних скарг та залишив оскаржувані судові рішення без змін, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
11.          ТОВ "Самсунг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ КБ "Приватбанк" про стягнення 2    592    988,25 грн.
12.          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням АТ КБ "Приватбанк" зобов`язань за виданою банківською гарантією.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
13.          ТОВ "Самсунг" і ТОВ "Алтєк" уклали договір від 04.06.2012 №СЕ/92/01-0612, за умовами якого ТОВ "Самсунг" зобов`язалося поставляти ТОВ "Алтєк" товари, а    останнє - приймати та оплачувати їх вартість (далі - Договір поставки).
14.          Згідно з п.5.1 Договору поставки доставка товарів ТОВ "Самсунг" здійснюється відповідно до замовлень ТОВ "Алтєк".
15.          Пунктом 5.2 Договору поставки встановлено, що поставка здійснюється на умовах DDP Інкотермс-2000, Київ, вул. Куренівська 29А.
16.          Виключним, належним та достовірним доказом здійснення поставки товарів є видаткова та товаротранспортна накладна з відміткою (підписом) покупця про приймання відповідної партії товару (п.5.9 Договору поставки).
17.          Відповідно до п.5.10 Договору поставки у випадку постачання товару у контейнері, приймання здійснюється у присутності представників продавця, покупця та сюрвеєра.
18.          За змістом п.6.6.4 Договору поставки у редакції додаткової угоди від 18.09.2018 №4 (далі - Додаткова угода №4) оплата кожної партії товару здійснюється протягом 60 днів з дати поставки відповідної партії товару.
19.          ТОВ "Алтєк" зобов`язалося надати ТОВ "Самсунг" банківську гарантію у якості забезпечення своїх зобов`язань з оплати отриманого товару (п.6.6.3 Договору поставки у редакції Додаткової угоди №4).
20.          За умовами банківської гарантії №G0917/8055/6, виданої 19.09.2018, з    урахуванням змін №1 та №2 до неї, АТ КБ "Приватбанк" зобов`язалося строком до 29.07.2022 виплатити ТОВ "Самсунг" будь-яку суму у межах 2    500    000 грн,  що не перевищує порушені ТОВ "Алтєк" зобов`язання (далі - Гарантія).
21.          28.07.2022 ТОВ "Самсунг" звернулося до АТ КБ "Приватбанк" з вимогою від 26.07.2022 №SEUC 22/07/2325 про сплату 2 500 000 грн за виданою платіжною Гарантією (далі - Вимога). До Вимоги ТОВ "Самсунг" долучило копії шістнадцятьох видаткових накладних на вісімнадцяти аркушах, у тому числі копії видаткових накладних від 20.01.2022 №7086033704 на суму 1 112 682,23 грн, від 09.02.2022 №7089115209 на суму 548 993,81 грн, від 05.05.2022 №7104010122 на суму 33 798,65 грн та від 11.05.2022 №7104770134 на суму 40 175,10 грн.
22.          АТ КБ "Приватбанк" листом від 09.08.2022 №Е.42.0.0.0/4-220809/23833 (далі - Лист) відмовило у задоволенні Вимоги ТОВ "Самсунг" з огляду на недотримання вимог Гарантії щодо документального оформлення.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
23.          Господарський суд міста Києва рішенням від 07.02.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 у справі №910/11933/22, позов задовольнив частково. Стягнув з АТ КБ "Приватбанк" на користь ТОВ "Самсунг" 773 277,73 грн основного боргу, 42 530,28 грн інфляційних втрат, 5 402,35 грн трьох процентів річних та 12 318,15 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовив.
24.          Судові рішення, зокрема, мотивовані тим, що:
- АТ КБ "Приватбанк" отримало право відмовитися від виконання своїх зобов`язань лише у частині Вимоги, яка не підтверджена належним чином оформленими видатковими накладними. Водночас АТ КБ "Приватбанк" не набуло право відмови від виконання своїх зобов`язань повністю, оскільки інші дванадцять видаткових накладних, наданих ТОВ "Самсунг", повністю відповідають умовам Гарантії (наявність електронних цифрових підписів та підписів, скріплених печаткою) та належним чином підтверджують наявність прострочених грошових зобов`язань ТОВ "Алтєк" перед ТОВ "Самсунг" на загальну суму 773 277,73 грн;
- доводи відзиву у частині накладення електронного підпису представників ТОВ "Алтєк" у справі в інший день, ніж дата виготовлення видаткових накладних, не беруться до уваги, оскільки це питання врегульоване пунктом 5.8 Договору поставки і не потребує додаткового тлумачення;
- Лист АТ КБ "Приватбанк" про відмову від виконання своїх зобов`язань містить лише одну підставу: "з наданих видаткових накладних неможливо встановити, що отримувачем товару є третя особа у справі". Усі інші доводи АТ КБ "Приватбанк" виникли на стадії судового розгляду;
- доводи АТ КБ "Приватбанк" у частині тверджень про те, що у ТОВ "Алтєк" не виник строк виконання зобов`язань у зв`язку з дією обставин непоборної сили, відхиляються. Усі належним чином оформлені видаткові накладні на товари загальною вартістю 773 277,73 грн датуються після 24.02.2022, тобто ТОВ "Алтєк" отримувало товари від ТОВ "Самсунг" протягом дії обставин непоборної сили без будь-яких заперечень. ТОВ "Алтєк" і АТ КБ "Приватбанк" є носіями грошових зобов`язань, а здійснення платежів банківською системою не припинялося з моменту початку збройної агресії, що ставить під сумнів твердження про неможливість виконання зобов`язання внаслідок дії саме обставин непоборної сили.
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг, відзивів на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи
25.          22.05.2023 АТ КБ "Приватбанк" звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 у справі №910/11933/22, у якій просить їх скасувати у частині задоволених позовних вимог про стягнення 773 277,73 грн основного боргу, 42 530,28 грн інфляційних втрат, 5 402,35 грн трьох процентів річних та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в позові.
26.          Підставою касаційного оскарження Скаржник-1 визначив п.1 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) та зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував статті 526, 560, 563, 565, 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та статті 199, 200 Господарського кодексу України (далі - ГК) без урахування висновків Верховного Суду, викладених у наведених Скаржником-1 постановах.
27.          Обґрунтовуючи касаційну скаргу, Скаржник-1 зауважує:
- порушення зобов`язання з оплати за поставлений товар настає після спливу 60 календарних днів з дати відвантаження відповідної партії товару за накладними, що відповідає 19.09.2022 та 18.08.2022. Вимога направлена Скаржнику-1 достроково - 26.07.2022. На момент звернення з Вимогою порушення боржника ще не настало (висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/6089/18);
-          суди попередніх інстанцій здійснили розгляд цієї справи формально, не перевіривши, коли саме за кожною окремою поставкою товару настав обов`язок ТОВ "Алтєк" здійснити оплату та коли він був прострочений. Скаржник-1 наводив ці обставини у апеляційній скарзі, однак вони залишені апеляційним судом без оцінки та наведення мотивів їх відхилення, що є порушенням статей 86, 236, 238, 269 ГПК. Наведене також свідчить про недослідження судами та ненадання належної оцінки доказам (протоколів підпису видаткових накладних);
- з Гарантії вбачається: 1) зміст зобов`язання боржника, що забезпечується Гарантією, становить невиконання покупцем своїх платіжних обов`язків за договором, строк виконання яких згідно з умовами договору настав до 31.08.2020; 2) термін дії Гарантії - до 31.08.2020; 3) термін подачі вимоги платежу до Банку - до 31.08.2020. Надалі до Гарантії були внесені зміни у частині терміну дії Гарантії та терміну подачі Вимоги до Банку (до 29.07.2022), а зміст зобов`язання боржника, що забезпечується Гарантією, не змінювався;
- зобов`язання гаранта сплатити бенефіціару визначену суму напряму залежить від визначеного умовами гарантії предмета гарантії; зміна (збільшення / зменшення) терміну дії гарантії та / або терміну подачі вимоги платежу не змінює зміст зобов`язання боржника, що забезпечується гарантією. Суди попередніх інстанції необґрунтовано вважали, що у разі продовження терміну дії гарантії та терміну подачі вимоги платежу автоматично змінюється і зміст зобов`язання боржника і банк повинен буде відповідати за ті зобов`язання боржника, виконання яких він не гарантував;
- ТОВ "Самсунг" вимагало сплатити за відвантажений у 2022 році товар, строк оплати за який у ТОВ "Алтєк" настав у період з 22.03.2022 по 26.07.2022. Скаржник-1 не гарантував виконання зобов`язань ТОВ "Алтєк" за Договором поставки, строк виконання яких настав після 31.08.2020 (висновок, викладений у    постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №910/16898/19);
- з наданих бенефіціаром видаткових накладних неможливо встановити, чи був товар отриманий уповноваженим представником покупця. З наданих документів неможливо встановити, що у ТОВ "Алтєк" виникли зобов`язання щодо оплати товару. Частина видаткових накладних / рахунків, які зазначені як неоплачені, насправді є частково сплаченими, що підтверджується матеріалами справи (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.11.2019 у справі №910/20326/17, від 27.11.2019 у справі №910/20306/17).
28.          Відзив ТОВ "Самсунг" на касаційну скаргу Скаржника-1 не надходив.
29.          29.05.2023 ТОВ "Самсунг" також звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 у справі №910/11933/22, у якій просить їх скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 1 726 722,27 грн основного боргу, 32 992,22 грн інфляційних втрат, 12 063,40 грн трьох процентів річних та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.
30.          Підставами касаційного оскарження Скаржник-2 визначив пункти 1 та 3 ч.2 ст.287 ГПК, стверджуючи, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права - статті 560, 563, 565 ЦК, ст.200 ГК та порушили норми процесуального права.
31.          На обґрунтування касаційної скарги, Скаржник-2 зазначає:
- суди не послалися на жодні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах. При цьому ч.4 ст.236 ГПК передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду;
- суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.03.2021 у справі №910/3500/19, від 08.11.2022 у справі №910/1635/21 (щодо обставин, які підлягають з`ясуванню судом у цій категорії справ), від 28.07.2021 у справі №910/7575/20, від 18.06.2021 у справі №910/16898/19, від 08.06.2022 у справі №910/9397/20 (щодо застосування статей 560, 563, 565 ЦК і ст.200 ГК);
- покупець визнав борг листом від 25.07.2022, надісланим на адресу Скаржника-2, у якому вказав, що ТОВ "Алтєк" визнає свої зобов`язання за договором та не відмовляється від їх виконання у майбутньому. Відсутні висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування статей 560, 563, 565 ЦК і ст.200 ГК за умови визнання боргу боржником (принципалом);
- гарантія містить виключний перелік документів, які мають бути додані до вимоги, та не передбачає подання будь-яких інших документів. Серед умов гарантії відсутні умови (додаткові вимоги до бенефіціара відповідно до гарантії) про надання інших документів, зокрема тих, що підтверджують повноваження осіб на підписання видаткових накладних, та умови щодо порядку доведення повноважень представників ТОВ "Алтєк" на отримання товару; Банк, вирішуючи питання щодо виплати коштів за Гарантією, не повинен був з`ясовувати особу підписанта зі сторони покупця;
- для правильного вирішення спору між бенефіціаром та банком-гарантом щодо сплати коштів за банківською гарантією, суди мають обов`язково встановити, зокрема: 1) чи настав гарантійний випадок, тобто чи дійсно боржник порушив зобов`язання, 2) чи відповідала вимога бенефіціара про сплату грошових коштів та / або додані до неї документи умовам гарантії, 3) чи була подана ця вимога та додані до неї документи у межах строку дії гарантії;
- суди попередніх інстанцій залишили поза увагою доводи про визнання боргу боржником; не з`ясували роль Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістік-Плюс" (далі - ТОВ "Логістік-Плюс") у спірних правовідносинах, зокрема наявність повноважень у цієї компанії діяти від імені та в інтересах ТОВ "Алтєк", приймаючи товар у Скаржника-2 та підписуючи відповідні видаткові накладні; не встановили підписантів видаткових накладних від 05.05.2022 на суму 33 798,65 грн та від 11.05.2022 на суму 40 175,10 грн, вказавши, що їх неможливо встановити (постанова Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/879/18 щодо вимог до відхилення доводів сторін чи спростування поданих сторонами доказів).
32.          04.07.2023 надійшов відзив АТ КБ "Приватбанк" на касаційну скаргу Скаржника-2, у якому просить залишити її без задоволення.
33.          Відзив АТ КБ "Приватбанк", зокрема, обґрунтований таким:
- Скаржник-2 не долучив до письмової Вимоги видаткові накладні на товар з підписом представника покупця, що підтверджує отримання покупцем товару від постачальника (постанова Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №910/3500/19);
- суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що копії видаткових накладних від 20.01.2022 на суму 1 112,23 грн та від 09.02.2022 на суму 548 993,81 грн підтверджують факт отримання товарів від позивача ТОВ "Логістік-Плюс", а за видатковими накладними від 05.05.2022 на суму 33 798,65 грн та від 11.05.2022 на суму 40 175,10 грн неможливо ідентифікувати отримувача товарів. Бенефіціар не надав документи, які б підтверджували факт отримання товару саме принципалом (його представником);
- Скаржник-2 намагається викривити обставини справи та зазначає, що ТОВ "Алтєк" листом від 25.07.2022 нібито визнало прийняття товару та наявність боргу, однак зі змісту цього листа ТОВ "Алтєк" не визнає конкретні вимоги (оплати за конкретними видатковими накладними), а лише повідомляє про настання для нього форс-мажорних обставин. З листа не можна встановити отримання товару за конкретним договором, накладними, на конкретну суму та що певні зобов`язання є невиконаними. Банк дізнався про наявність листа вже після прийняття рішення про відмову у виплаті платежу, тому цей лист не може бути підставою для оскарження рішення гаранта.
34.          05.10.2023 надійшла заява Скаржника-1 про долучення до матеріалів справи №910/11933/22 висновку експерта у галузі права Кухарєва О.Є., доктора юридичних наук, професора, професора кафедри цивільного права та процесу Харківського національного університету внутрішніх справ, який стосується застосування за аналогією норм ЦК до спірних правовідносин.
35.          09.10.2023 надійшло клопотання Скаржника-2, у якому він просить Суд відмовити у задоволенні зазначеної заяви Скаржника-1.
36.          18.06.2024 Скаржник-1 подав письмові пояснення на касаційну скаргу Скаржника-2.
Відомості про рух справи у суді касаційної інстанції
37.          Ухвалою від 21.06.2023 Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі №910/11933/22 за касаційними скаргами АТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Самсунг".
38.          Ухвалою від 07.08.2023 Верховний Суд відмовив у задоволенні клопотання АТ КБ "Приватбанк" про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.
39.          Ухвалою від 09.08.2023 Верховний Суд зупинив касаційне провадження у справі №910/11933/22 за касаційними скаргами АТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Самсунг" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 до завершення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/17772/20.
40.          Ухвала від 09.08.2023 мотивована переданням на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/17772/20 для відступу від висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №910/16898/19, з питання обов`язку гаранта здійснити оплату, якщо вимога та додані документи за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії.
41.          Ухвалою від 05.06.2024 Верховний Суд поновив касаційне провадження у справі №910/11933/22 за касаційними скаргами АТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Самсунг".
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Чи повинен Банк встановлювати факт порушення принципалом основного зобов`язання, зокрема аналізувати зміст доданих до вимоги документів?
42.          Скаржник-1 стверджує, що з наданих бенефіціаром видаткових накладних неможливо встановити, чи був товар отриманий уповноваженим представником покупця; з наданих документів неможливо встановити, що у ТОВ "Алтєк" виникли зобов`язання щодо оплати товару; частина видаткових накладних / рахунків, які зазначені як неоплачені, насправді є частково сплаченими, що підтверджується матеріалами справи.
43.          Водночас Скаржник-2 зазначає, що Гарантія містить виключний перелік документів, які мають бути додані до вимоги, та не передбачає подання будь-яких інших документів. Серед умов Гарантії відсутні умови (додаткові вимоги до бенефіціара відповідно до Гарантії) про надання інших документів, зокрема тих, що підтверджують повноваження осіб на підписання видаткових накладних, та умови щодо порядку доведення повноважень представників ТОВ "Алтєк" на отримання товару; Банк, вирішуючи питання щодо виплати коштів за Гарантією, не повинен був з`ясовувати особу підписанта накладних зі сторони покупця.
44.          Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди, зокрема, мотивували свої висновки тим, що належне оформлення видаткової накладної є чітко визначеною вимогою як Гарантії, так і Договору поставки. Дванадцять наданих Скаржником-2 видаткових накладних повністю відповідають умовам Гарантії та належним чином підтверджують наявність прострочених грошових зобов`язань ТОВ "Алтєк" перед Скаржником-2, тоді які у іншій частині Вимога не підтверджена належним чином оформленими видатковими накладними.
45.          У цьому контексті Верховний Суд зауважує, що за змістом частин 1,4 ст.200 Господарського кодексу України (далі - ГК) гарантія (банківська гарантія) є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження банком, іншою фінансовою установою задоволення вимог управненої сторони в розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає зазначене у ньому певне зобов`язання або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК.
46.          Статтею 560 ЦК передбачено, що за гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
47.          Відповідно до статті 562 ЦК зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
48.          У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (частини 1,2,3 ст.563 ЦК).
49.          Отже, у частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавець чітко визначив, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Водночас обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги за гарантією, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією. Аналогічний висновок викладений у п.8.4 постанови Верховного Суду від 18.08.2022 у справі №910/1674/20 та п.8.34 постанови Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22.
50.          У п.62 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, також зазначається, що бенефіціар для отримання платежу за гарантією подає до банку-гаранта безпосередньо або через банк бенефіціара (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу за гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).
51.          Згідно з п.36 розд.V Положення №639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.
52.          Підпункт 11 п.2 розд.І Положення №639 встановлює, що належне представлення - це представлення документів за гарантією / контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії / контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія / контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії / контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями / контргарантіями.
53.          Положення №639 не дає визначення достовірності вимоги. Водночас зі змісту п.54 (авізуючий банк (резидент), отримавши від іншого банку гарантію, перевіряє достовірність цієї гарантії (перевіряє ключі, підписи, формат SWIFT)), п.69 (банк-гарант (резидент), отримавши від іншого банку контргарантію, перевіряє достовірність цієї контргарантії (перевіряє ключі, підписи, формат SWIFT)) випливає, що під перевіркою достовірності вимоги слід розуміти перевірку того, що вимога подана (підписана) бенефіціаром (від його імені), а не іншою особою. Аналогічний висновок сформульований у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2024 у справі №910/17772/20.
54.          Відтак, отримавши вимогу, банк (гарант) повинен перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2)    чи є така вимога достовірною. При цьому ані ЦК, ані Положення №639, зокрема приписи розділу V, на який посилається Скаржник-2, не покладають на гаранта обов`язок звертатися до бенефіціара із запитами або уточнювати інформацію щодо вимоги в інший спосіб.
55.          Постановою від 17.05.2024 у справі №910/17772/20 (до завершення перегляду якої Суд зупиняв провадження у цій справі) об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.06.2021 №910/16898/19, наголосивши, що гарант не вправі робити власні висновки щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 ЦК визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником. У відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, яке не залежить від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Отже, гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.
56.          Відповідно до п.4 ст. 300 ГПК суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
57.          За висновками Великої Палати Верховного Суду у разі, коли вона відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з ч.6 ст. 13 Закону "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц (п.88), від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (п.93), від 01.04.2020 у справі №520/13067/17 (п.27.3), від 30.06.2020 у справі №264/5957/17 (п.43)).
58.          Аналогічно у разі, коли об`єднана палата відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з частиною шостою статті 13 Закону "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений у такій постанові об`єднаної палати.
59.          Таким чином, вимога бенефіціара (разом з документами, якщо вони передбачені умовами гарантії) має лише зовні (формально) відповідати встановленим гарантією умовам. Відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником (принципалом) не є підставою для відмови гаранта від платежу. Гарант не повинен встановлювати факт порушення принципалом основного зобов`язання, зокрема детально аналізувати зміст доданих до вимоги документів, при прийнятті рішення про виплату за гарантією.
60.          Якщо ж бенефіціар за відсутності основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням з інших підстав, є недійсним) звернеться до гаранта і отримає від нього грошову суму, таке є набуттям майна (грошей) без достатньої правової підстави за рахунок потерпілого, оскільки за загальним правилом частини першої статті 569 ЦК гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, то постраждалим є боржник (принципал). Він вправі звернутись до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК.
61.          У цій справі суди встановили, що Скаржник-2 звернувся до Банку з Вимогою, долучивши копії шістнадцятьох видаткових накладних на вісімнадцяти аркушах.
62.          На підставі викладеного вище, оскільки до предмета доказування у цій справі не входить дослідження наявності чи відсутності порушення боржником (принципалом) основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, ані Скаржник-1, ані суди попередніх інстанцій не мали встановлювати факт порушення основного зобов`язання за Договором поставки, змістовно аналізувати видаткові накладні, долучені до Вимоги.
63.          Разом із тим суди попередніх інстанцій встановили, що  копії видаткових накладних від 20.01.2022 №7086033704 на суму 1    112 682,23 грн та  від 09.02.2022 №7089115209 на суму 548 993,81 грн підтверджують факт отримання товарів від позивача представником ТОВ "Логістік-Плюс", а не ТОВ "Алтєк".
64.          Скаржник-2 не спростовує це, однак вважає, що суди не з`ясували роль ТОВ "Логістік-Плюс" у спірних правовідносинах, зокрема наявність повноважень у цієї компанії діяти від імені та в інтересах ТОВ "Алтєк", приймаючи товар у Скаржника-2 та підписуючи відповідні видаткові накладні.
65.          Натомість за видатковими накладними від 05.05.2022 №7104010122 на суму 33 798,65 грн та від 11.05.2022 №7104770134 на суму 40 175,10 грн суди констатували неможливість ідентифікувати отримувача товарів.
66.          Згідно з частиною другою статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
67.          За таких обставин, зважаючи на вимоги п.5.9 Договору поставки та умови здійснення виплат за Гарантією, Суд погоджується з тим, що відмова Скаржника-1 від здійснення платежу за гарантією у цій частині була правомірною. Хоча Скаржник-2 долучив до Вимоги копії видаткових накладних, однак накладні від 20.01.2022 №7086033704, від 09.02.2022 №7089115209, від 05.05.2022 №7104010122 та від 11.05.2022 №7104770134 навіть зовні не відповідають узгодженим сторонами умовам; перелічені видаткові накладні взагалі неможливо пов`язати з покупцем (отримувачем товару) за Договором поставки (ТОВ "Алтєк"), на забезпечення зобов`язань за яким видавалася Гарантія.
68.          Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену п.3 ч.2 ст.281 ГПК, Скаржник-2 зазначає про відсутність висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування статей 560, 563, 565 ЦК і ст.200 ГК за умови визнання боргу боржником (принципалом).
69.          Наведена норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
70.          Натомість, оскільки факт порушення основного зобов`язання не підлягає встановленню, відсутні підстави для формування висновку про застосування норм права з питання, про яке зазначає Скаржник-2. Обставина визнання боргу боржником (принципалом) не впливає на вирішення спору в цій справі.

Чи є звернення Скаржника-2 до Банку передчасним, а вимога такою, що  направлена Банку достроково (порушення ще не настало)?
71.          Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що лист Скаржника-1 про відмову від виконання своїх зобов`язань містив лише одну підставу: "з наданих видаткових накладних неможливо встановити, що отримувачем товару є третя особа у справі".
72.          Інші доводи Скаржника-1 (порушення зобов`язання з оплати за поставлений товар настає після спливу 60 календарних днів з дати відвантаження відповідної партії товару за накладними, що відповідає 19.09.2022 та 18.08.2022; Вимога направлена Скаржнику-1 достроково - 26.07.2022; на момент звернення з Вимогою порушення боржника ще не настало) виникли на стадії судового розгляду, що також не спростовує Скаржник-1.
73.          У цьому контексті Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
74.          Тлумачення п.6 ч.1 ст.3 ЦК свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
75.          Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц).
76.          Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/9397/20, від 10.04.2019 у справі №390/34/17).
77.          Відмовляючи у задоволенні Вимоги Скаржника-2, Банк зазначив у Листі про недотримання вимог Гарантії щодо документального оформлення. Обґрунтовуючи підставу для звернення з позовом до суду, Скаржник-2 посилався на відмову Банку саме з цих, а не будь-яких інших причин.
78.          Оскільки відмова Скаржника-1 у задоволенні Вимоги ґрунтувалася лише на недотриманні вимог Гарантії щодо документального оформлення, Верховний  Суд дійшов висновку, що наведення Банком інших підстав для відмови не узгоджується з принципом venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки). Поведінка Банку є непослідовною та недобросовісною.
79.          Таким чином, Суд відхиляє доводи Скаржника-1 щодо ненастання порушення боржника (принципала) на момент звернення з Вимогою, а також посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/6089/18.

Чи підлягає врахуванню науковий висновок, наданий Банком до суду касаційної інстанції?
80.          Законом від 03.10.2017 №2147-VIII до ГПК були внесені зміни, що виокремили експерта з питань права як самостійного учасника господарського процесу, а також закріпили норми, присвячені висновку експерта у галузі права. Наведене бере витоки з інституту amicus curiae, що покликаний сприяти суду шляхом надання відповідей та кваліфікованих роз`яснень, забезпечення суду експертними знаннями, які є необхідними для правильного та об`єктивного вирішення спору.
81.          Відповідно до ч.1 ст.108 ГПК учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону, аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.
82.          Згідно зі ст.8 ЦК якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
83.          Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи (ч.2 ст. 108 ГПК).
84.          Верховний Суд звертає увагу, що хоча й ГПК не надає висновкам експерта статус доказів, проте норми, якими врегульоване право сторін надати такі висновки (параграф 7 "Висновок експерта у галузі права"), містяться у гл.5 ГПК "Докази та доказування". Отже, такі висновки мають подаватися сторонами одночасно з доказами і за правилами надання доказів.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №916/1489/22.
85.          У ч.7 ст.303 ГПК передбачено, що після передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду визначений у ній суддя-доповідач у разі необхідності звертається до відповідних фахівців Науково-консультативної ради при Верховному Суді стосовно підготовки наукового висновку щодо застосування норми права, питання щодо якого стало підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати, крім випадків, коли висновок щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах був раніше отриманий Верховним Судом.
86.          Заразом науковий висновок професора Кухарєва О.Є. надійшов не у порядку, передбаченому ч.7 ст.303 ГПК, а був наданий на запит однієї зі сторін (Скаржника-1).
87.          З огляду на викладене вище Верховний Суд: 1) не розглядає поданий Скаржником-1 висновок як науковий висновок фахівця, наданий на звернення судді-доповідача у справі; 2) враховує висновок  як письмові пояснення Скаржника-1 (такий висновок поданий на підтримку його правової позиції) і виключно у тій його частині, яка стосується підстав касаційного оскарження та доводів касаційної скарги Скаржника-1.
88.          Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2023 у справі № 918/686/21.
89.          З огляду на мотиви, наведені у цій постанові, Верховний Суд вважає оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими. 
90.Окремі висновки, яких дійшли суди за результатами розгляду справи, не вплинули на правильність вирішення господарського спору. Підстави касаційного оскарження, наведені скаржниками, не знайшли свого підтвердження, тому касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
91.          Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

92.          Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
93.          Зважаючи на викладене вище, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.
Судові витрати
94.          Оскільки касаційні скарги залишаються без задоволення, судові витрати покладаються на скаржників.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсунг Електронікс Україна Компані" залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 у справі №910/11933/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. Кібенко

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                    О. Кролевець