ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року 
м. Київ
справа № 640/18801/21
адміністративне провадження № К/990/30532/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів:                    Берназюка Я.О. Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року (суддя Кузьменко В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2023 року (суддя-доповідач Бужак Н. П., судді Костюк Л.О., Єгорова Н.М.) у справі № 640/18801/21 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЛЬВІВГАЗ» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування пунктів постанов, 

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
1.          У липні 2021 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «ЛЬВІВГАЗ» (далі також позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі також відповідач або НКРЕКП), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило:
визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг         № 2361 від 23 грудня 2016 року;
визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг         № 1615 від 29 грудня 2017 року;
визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг         № 1427 від 13 листопада 2018 року;
визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг         № 3076 від 24 грудня 2019 року;
визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг         № 2799 від 30 грудня 2020 року.
2.          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправними та скасовано пункти 2 постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.12.2016 № 2361 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2017-2026 роки», від 29.12.2017 № 1615 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2018 - 2027 роки» в частині, що стосується Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЛЬВІВГАЗ». 
Визнано протиправними та скасовано пункти 2 постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг:
від 13.11.2018 № 1427 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2018 - 2027 роки газорозподільного підприємства ПАТ «ЛЬВІВГАЗ»»,
від 24.12.2019 № 3076 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2020-2029 роки газорозподільного підприємства АТ «ЛЬВІВГАЗ»» та від 30.12.2020 № 2799 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2021 - 2030 роки газорозподільного підприємства АТ «ЛЬВІВГАЗ»». 
3.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено постанову, якою адміністративний позов                АТ «Оператор газорозподільної системи «ЛЬВІВГАЗ» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним та скасування пункту - залишено без розгляду.
4.          Постановою Верховного Суду від 08 травня 2023 касаційну скаргу                      АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» задоволено частково, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
5.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2023 року апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року - без змін.
6.           05 вересня 2023 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг подано до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог, ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
7.          Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції.
8.           12 жовтня 2023 року від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволенні, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
9.           09 квітня 2024 року за результатами повторного автоматизованого розподілу справ, визначений новий склад суду: суддя - доповідач Чиркін С.М., судді Берназюк Я.О., Шарапа В.М.
10.          Ухвалою Верховного Суду  від 26 червня 2024 року справу прийнято до свого провадження.
11.          Цією ж ухвалою справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 16 липня 2024 року о 15:00 год.
12.          Після заслуховування сторін, ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2024 року, занесеною до журналу судового засідання, з урахуванням думки сторін вирішено продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
13.          На думку позивача, пункти 2 оскаржуваних постанов є незаконними та необґрунтованими, оскільки протиправна заборона використання коштів за заходами Планів розвитку газорозподільної системи на здійснення реконструкції вказаних у постановах газопроводів унеможливлює виконання позивачем обов`язку забезпечення надійної та безпечної експлуатації газорозподільної системи, створює загрозу безперервності надання газорозподільних послуг, негативно впливає на технічний стан зношених елементів ГРМ, призводить до підвищення питомих втрат на експлуатацію. 
14.          Позивач стверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваних постанов перевищив визначені законом повноваження, у зв`язку із тим, що жодними нормами законодавства не передбачено права відповідача у процесі державного регулювання щодо позивача встановлювати заборони, не передбачені діючим законодавством; заборона відповідачем використовувати грошові кошти за заходами Плану розвитку є протиправною та порушує право власності                        АТ «ЛЬВІВГАЗ» на ці кошти.
15.           04 жовтня 2021 року позивач змінив предмет позову, подавши заяву, в якій просив: 
поновити строк звернення до адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування пункту 2 постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1615 від 19 грудня 2017 року; визнання протиправним та скасування пункту 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2361 від 23 грудня 2016 року; пункту 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг             № 1427 від 13 листопада 2018 року;
визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг             № 2361 від 23 грудня 2016 року; 
визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1615 від 29 грудня 2017 року;
визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1427 від 13 листопада 2018 року; 
визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №3076 від 24 грудня 2019 року; 
визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2799 від 30 грудня 2020 року.
16.          Ухвалами суду першої інстанції від 02 серпня 2021 року, від 17 вересня 2021 року, від  04 жовтня 2021 року, від 05 жовтня 2021 року, від 18 жовтня 2021 року вирішені процесуальні  питання щодо поновлення строків звернення до суду та обсягу позовних вимог. 
17.          Доповнені позовні вимоги обґрунтовані протиправністю пункту 2 постанов НКРЕКП, якими встановлено заборону використання коштів, визначені як плановані тарифні джерела фінансування інвестиційних програм АТ «ЛЬВІВГАЗ» з підстав, наведених у позовній заяві. 
18.          Ухвалою від 05 жовтня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва поновив АТ «ЛЬВІВГАЗ» строк звернення до адміністративного суду з позовом до НКРЕКП про визнання протиправними та нечинними пунктів постанов та прийняв до розгляду заяву представника АТ «ЛЬВІВГАЗ».
19.          Ухвалою від 25 жовтня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог про оскарження постанов НКРЕКП від 23 грудня 2016 року № 2361, від 29 грудня 2017 року № 1615, від 13 листопада 2018 року № 1427.
20.          Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із тим, що пункти 2 оскаржуваних постанов НКРЕКП прийняті в межах компетенції та у спосіб, визначений законодавством України, з дотриманням балансу та основних принципів діяльності Регулятора.
21.          Також відповідач зауважив, що надання до НКРЕКП проектної документації та експертних висновків щодо результатів експертизи проектно-кошторисної документації є неодмінною умовою розгляду та затвердження Регулятором Планів розвитку газорозподільних підприємств.
22.          На думку відповідача, не відбулося жодного порушення права власності позивача, оскільки фінансування витрат на проведення експертизи включено самим позивачем складовою загальної кошторисної вартості заходів Плану розвитку газорозподільної системи на 2020-2029 роки та Плану розвитку газорозподільної системи на 2021-2030 роки. 
23.          Відповідач вважає, що положення пункту 2 оскаржуваних постанов щодо заборони використання коштів за заходами будівництва (реконструкції) ГРМ Планів розвитку АТ «ЛЬВІВГАЗ» до дати надання до НКРЕКП копій відповідних експертних висновків не протирічить нормам чинного законодавства.
24.          Водночас звертає увагу, що позивач виконав вимоги оскаржуваних постанов, надавши копії всіх експертних звітів та під час відкритих засідань, на яких відбувалось схвалення та затвердження постанов НКРЕКП, не було зауважень від АТ «ЛЬВІВГАЗ».
25.          Також відповідач вказує, що позивач безпідставно зазначає, що оскаржувані постанови є нормативно-правовими актами, та про перевищення відповідачем повноважень, оскільки оскаржувані постанови не відповідають ознакам нормативно-правового акта, а твердження про перевищення повноважень можливі виключно у спорі між органами державної влади щодо наявності або відсутності компетенції, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року № 705/748/17.
26.          У відповіді на відзив позивач на спростування тверджень відповідача серед іншого зазначає, що будь-якими нормами законодавства не передбачено такого способу державного регулювання чи повноважень відповідача як заборона використання коштів за заходами Планів розвитку газорозподільної системи. 
27.          Стверджує, що позивач зобов`язаний надавати відповідачу інформацію щодо заходів інвестиційної програми, які потребують експертизи проектно-кошторисної документації, а не копії експертних висновків.
28.          Відповідач подав додаткові пояснення, в яких, серед іншого, додатково вказав про відсутність у позивача порушеного права внаслідок прийняття оскаржуваних постанов та відсутність відповідних доказів.
29. В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та аргументи, висловлені протягом розгляду справи в судах першої та другої інстанцій та зазначили, що правове регулювання, затвердження та виконання планів розвитку, які є предметами розгляду, суттєво не змінювалось. 
30. Представник відповідача зазначив, що кошти на фінансування планів розвитку, передбачені в тарифах, у яких є відповідні графи на будівництво та модернізацію, які своєю чергою подаються разом із планами розвитку та витратами на відповідні експертизи. Наголосив, що в матеріалах справи є лист про проведення відповідних експертиз. Також представник відповідача зазначив, що введені оскарженими постановами заборони стосуються також і витрат на обов`язкові в такій ситуації експертизи. Водночас вважає, що незважаючи на наявність витрат на експертизи в кошторисах планів розвитку вони можуть бути оплаченими з інших джерел, у тому числі вільних обігових коштів. Проведення експертиз вважає обов`язковим для обґрунтування витрат на будівництво та модернізацію, проте наявність таких експертиз не передбачає автоматичного дозволу на виконання планів розвитку та потребує окремого позитивного рішення регулятора. Водночас представник відповідача не пояснив форму та підстави такого рішення. 
31. На підтвердження правомірності своєї позиції також зазначив, що такі рішення щодо заборони використовувати кошти приймались щодо всіх операторів та останніми не оскаржувались. Оскаржені рішення приймаються з метою дотримання цільового використання коштів та є чинником, який впливає на розмір тарифів. Також зазначив, що окремо передбачена відповідальність позивача за нецільове використання коштів. 
32. Представник позивача вважає рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими. Зазначив, що наразі позивач, як оператор знаходиться під управлінням держави, та підтвердив можливість його притягнення до відповідальності за порушення структури тарифів. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

33.          Судами попередніх інстанцій установлено, що АТ «ЛЬВІВГАЗ» має ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Львів та Львівської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «ЛЬВІВГАЗ», згідно з постановою НКРЕКП від 29 червня 2017 року № 850, отже позивач є газорозподільним підприємством.
34.          Постановою НКРЕКП від 23 грудня 2016 року № 2361 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2017-2026 роки» із покликанням на Закони України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок природного газу», Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2493, Кодексу газорозподільних систем, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, постановлено:
Газорозподільним підприємствам, газотранспортному та газозберігаючому підприємству ПАТ «Укртрансгаз»:
1)          перераховувати та обліковувати кошти на окремому банківському рахунку, визначені як плановані тарифні джерела фінансування інвестиційних програм на 2017 рік - І розділів Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2017-2026 роки;
2)          заборонити використовувати зазначені кошти до прийняття НКРЕКП рішення щодо затвердження відповідного Плану розвитку.
35.          Згідно із постановою НКРЕКП від 29 грудня 2017 року № 1615 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2018 - 2027 роки» відповідно до Законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок природного газу», Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, постановлено:
Газорозподільним підприємствам, газотранспортному та газозберігаючому підприємству ПАТ «Укртрансгаз»:
1)          перераховувати та обліковувати кошти, визначені як плановані тарифні джерела фінансування інвестиційних програм на 2018 рік - І розділів Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2018 - 2027 роки, а саме амортизаційні відрахування, на окремому банківському рахунку;
2)          заборонити використовувати зазначені кошти до прийняття НКРЕКП рішення щодо затвердження відповідного Плану розвитку.
36.          Постановою НКРЕКП від 13 листопада 2018 року № 1427 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2018 - 2027 роки газорозподільного підприємства ПАТ «ЛЬВІВГАЗ» із покликанням на Закони України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок природного газу», Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, постановлено:
1.          Затвердити План розвитку газорозподільної системи на 2018 - 2027 роки газорозподільного підприємства ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ЛЬВІВГАЗ» та джерела його фінансування за розділами згідно з додатком до цієї постанови.
2.          Заборонити ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ЛЬВІВГАЗ» використання коштів за заходами Плану розвитку газорозподільної системи на 2018 - 2027 роки газорозподільного підприємства ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ЛЬВІВГАЗ» на 2018 рік «г-д, с/т (Д-160 мм), с. Погірці -                         К. Королівські Самбірського р-ну» та «г-д, в/т (Д-160, 63, 25 мм, Д-50 мм),                      с. Оброшино - Ставчани Пустомитівського р-ну» до дати надання до НКРЕКП копій відповідних експертних висновків, затверджених в установленому порядку.
37.          Також постановою НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3076 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2020-2029 роки газорозподільного підприємства АТ «ЛЬВІВГАЗ» із покликанням на Закони України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок природного газу», Кодекс газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, постановлено:
1.          Затвердити План розвитку газорозподільної системи на 2020-2029 роки газорозподільного підприємства АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЛЬВІВГАЗ» та джерела його фінансування за розділами згідно з додатком до цієї постанови.
2.          Заборонити АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЛЬВІВГАЗ» використання коштів за заходами Плану розвитку газорозподільної системи на 2020-2029 роки газорозподільного підприємства АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЛЬВІВГАЗ» на 2020 рік: «реконструкція г-ду, с/т (Д - 530 мм), м. Борислав, пров. Залізничний», «реконструкція г-ду, с/т (Д - 273 мм), м. Дрогобич, ГРС 3-НПЗ», «реконструкція г-ду, в/т (Д - 159 мм), м. Пустомити», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 108, 57 мм), с. Гуменець Пустомитівського р-ну», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 108, 89, 57 мм), с. Ставчани, вул. Шашкевича, вул. Польова, вул. Івасюка Пустомитівського р-ну», «реконструкція г-ду, с/т (Д - 273 мм), с. Тернопілля -                с. Милошовичі - с. Горбачі Миколаївського р-ну», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 108, 57 мм), с. Гуменець Пустомитівського р-ну (2 черга)», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 108, 57 мм), с. Сердиця Пустомитівського р-ну», «реконструкція г-ду, в/т (Д - 159 мм), с. Ставчани Пустомитівського р-ну», «реконструкція г-ду, в/т (Д - 219, 108 мм), с. Ясловичі Пустомитівського р-ну», «реконструкція г-ду, в/т (Д - 325 мм, Д - 110, 63 мм), с. Сокільники Пустомитівського р-ну», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 108, 89 мм), с. Острів Самбірського р-ну», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 108, 89, 57 мм),                      с. Чайковичі Самбірського р-ну (діл. 1, діл. 2)», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 108, 89, 57 мм), с. Конюшки-Королівські Самбірського р-ну», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 108, 89, 57 мм), с. Погірці Самбірського р-ну», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 108, 57 мм), с. Купновичі, Самбірського р-ну», «реконструкція г-ду, с/т (Д - 108 мм, 57 мм),        с. Малинів - Сусолів Самбірського р-ну», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 159, 76, 57 мм), смт Дубляни (145202000330308959) Самбірського р-ну», «реконструкція г-ду, с/т (Д - 325 мм), с. Городище Жидачівського р-ну», «реконструкція г-ду, н/т (Д - 159, 108, 57 мм), с. Дроховичі Жидачівського р-ну», «реконструкція г-ду, в/т (Д - 325 мм),            с. Новий Яр Яворівського р-ну (діл. 1, діл. 2) №14800001» до дати надання до НКРЕКП копій відповідних експертних висновків, затверджених в установленому порядку.
38.          Постановою НКРЕКП від 30 грудня 2020 року № 2799 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2021 - 2030 роки газорозподільного підприємства АТ «ЛЬВІВГАЗ» із покликанням на Закони України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок природного газу», Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, постановлено:
1.          Затвердити План розвитку газорозподільної системи на 2021 - 2030 роки газорозподільного підприємства АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЛЬВІВГАЗ» та джерела його фінансування за розділами згідно з додатком до цієї постанови.
2.          Заборонити АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЛЬВІВГАЗ» використання коштів за заходами Плану розвитку газорозподільної системи на 2021 - 2030 роки газорозподільного підприємства АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЛЬВІВГАЗ» на 2021 рік: «г-д, в/т (Д -325 мм), с. Вербляни Яворівського р-ну                 (1 ділянка - черга 2; 2 ділянка)», «г-д, в/т (Д - 325 мм), смт Немирів Яворівського         р-ну (1 ділянка; 2 ділянка - черга 2)», «г-д, в/т (Д - 325 мм), с. Завадів Яворівського р-ну (1 ділянка - черга 2; 2 ділянка)», «г-д, в/т (Д - 159, 108, 57 мм), с. Заставне Золочівського р-ну», «г-д, н/т (Д - 110, 90, 63 мм), с. Старе Село Пустомитівського р-ну», «г-д, н/т (Д - 125 мм), с. Подорожнє, вул. Шевченка Стрийського району - 2 черга», «г-д, в/т (Д - 219 мм), с. Подорожнє, вул. Зелена (діл. 1) Стрийського р-ну - 2 черга», «г-д, н/т (Д - 108, 89, 57 мм), с. Погірці Самбірського р-ну (2 черга)», «г-д, в/т (Д - 25 мм), с. Наварія - Пустомити Пустомитівського р-ну», «г-д, в/т (Д - 219 мм),        с. Подорожнє, вул. Зелена (діл. 2) Стрийського р-ну - 2 черга», «г-д, н/т (Д - 108, 89, 57 мм), с. Купновичі Самбірського р-ну (2 черга)», «г-д, с/т (Д - 160, 110 мм, Д -150 мм), с. Гаї Пустомитівського р-ну» до дати надання до НКРЕКП копій відповідних експертних висновків, затверджених в установленому порядку.
39.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що НКРЕКП встановила заборону АТ «ЛЬВІВГАЗ» на використання коштів за заходами Плану розвитку газорозподільної системи на 2018-2027 роки, на 2020-2029 роки, на 2021-2030 роки надання до НКРЕКП копій відповідних експертних висновків, затверджених в установленому порядку та встановила заборону на використання коштів, визначені як плановані тарифні джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи на 2017-2026 роки та на 2018 - 2027 роки до прийняття НКРЕКП рішення щодо затвердження відповідного Плану розвитку.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

40.          На думку судів попередніх інстанцій, позиція відповідача зводиться до того, що НКРЕКП на власний розсуд може приймати обов`язкові для виконання рішення та застосовувати будь-який спосіб державного регулювання.
41.          Суд апеляційної інстанції оцінив доводи відповідача та дійшов висновку, що пункти 6, 19 частини третьої статті 4 та 7, 38 Закону України «Про ринок природного газу» не передбачають повноважень НКРЕКП встановлювати заборону на використання власних коштів суб`єктів господарювання.
42.          Щодо покликань відповідача на положення пункту 6 глави 3 розділу IV Кодексу газорозподільних систем в частині тверджень про необхідність підкріплення згідно заходів інвестиційної програми обґрунтувальними матеріалами до запланованих робіт та закупівель товарів, які, зокрема, мають містити цінові пропозиції (прайси, комерційні пропозиції та ін.), суди дійшли висновку, що на момент прийняття оскаржуваних постанов редакція пункту 6 глави 3 розділу IV Кодексу газорозподільних систем не передбачала таких вимог. 
43.          Також суди дійшли висновку, що пункти 1, 6 глави 3 розділу IV Кодексу газорозподільних систем не наділяють НКРЕКП повноваженнями встановлювати суб`єктам господарювання заборону щодо використання власних коштів.
44.          Підсумовуючи оцінку нормативного регулювання повноважень відповідача, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність жодної норми закону чи іншого нормативно-правового акта, які б надавали НКРЕКП повноваження встановлювати суб`єктам господарювання заборону використовувати власні кошти.
45.          Щодо проведення експертизи проектно-кошторисної документації суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що її проведення не стосується спірних правовідносин.
46.          Також суди дійшли висновку, що покликання відповідача на норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є хибними, оскільки цей закон не регулює спірні правовідносини та не визначає повноваження НКРЕКП.
47.          Оцінивши надані позивачем копії експертних звітів, які були схвалені на відкритих засіданнях та затверджені постановами НКРЕКП, суди дійшли висновку, що надання позивачем відповідачу цих звітів не може легімітизувати рішення відповідача про заборону використання позивачем коштів.
48.          Також суди дійшли висновку, що відповідач, встановлюючи позивачу заборону на використання коштів, діяв не на підставі та не у межах визначених законом повноважень.
49.          За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскаржувані постанови містять обмеження (заборони), які не передбачені законом та порушують право власності позивача на грошові кошти.
50.          Суди попередніх інстанцій зауважили, що чинне законодавство України не передбачає таких повноважень НКРЕКП як встановлення заборони для суб`єктів господарювання на використання власних коштів.
51.          Окрім того, обставини фінансування витрат на проведення експертизи не впливають на правомірність оскаржуваних рішень відповідача та не стосуються спірних правовідносин.
52.          З огляду на вищевикладене, суди дійшли висновку, що пункти 2 постанов НКРЕКП від 23 грудня 2016 року № 2361 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2017-2026 роки», від 29 грудня 2017 року № 1615 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2018 - 2027 роки», від 13 листопада 2018 року № 1427 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2018 - 2027 роки газорозподільного підприємства ПАТ «ЛЬВІВГАЗ», від 24 грудня 2019 року № 3076 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2020-2029 роки газорозподільного підприємства АТ «ЛЬВІВГАЗ» та від 30 грудня 2020 року № 2799 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2021 - 2030 роки газорозподільного підприємства АТ «ЛЬВІВГАЗ» не відповідають вимогам Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та вимогам, які ставляться до рішення суб`єкта владних повноважень, а тому є протиправними і підлягають скасуванню.
53.          Водночас щодо позовних вимог в частині оскарження пунктів 2 постанов НКРЕКП від 23 грудня 2016 року № 2361 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2017-2026 роки» та від 29 грудня 2017 року № 1615 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2018 - 2027 роки», суди дійшли висновку про часткове задоволення позову в частині, що стосується лише АТ «ЛЬВІВГАЗ», оскільки зазначені постанови стосуються необмеженого кола осіб.
54.          Із покликанням на вимоги пункт 2 частини першої статті 5, частини першої статті 19 КАС України, суди дійшли висновку що позивач має право на звернення з відповідним позовом до суду. 
55.          Надавши оцінку обставинам у справі, суди дійшли висновку, що оскаржувані пункти 2 постанов, прийняті щодо АТ «ЛЬВІВГАЗ», стосуються його прав та обов`язків, оскільки встановлюють певні обмеження для нього - заборону використання власних коштів до настання певних обставин та, відповідно, створюють перешкоди у здійснені господарської діяльності.
56.          Суди погодились із доводами позивача, що протиправна заборона використання коштів за заходами Планів розвитку газорозподільної системи на здійснення реконструкції вказаних у постановах газопроводів унеможливлює виконання позивачем обов`язку забезпечення надійної та безпечної експлуатації газорозподільної системи, створює загрозу безперервності надання газорозподільних послуг, негативно впливає на технічний стан зношених елементів ГРМ, призводить до підвищення питомих витрат на експлуатацію.
57.          Також суди погодились із доводами позивача, що останній добросовісно виконував заходи, передбачені Планами розвитку газорозподільної системи, в тому числі дотримувався вимог пункту 2 оскаржуваних постанов, до моменту коли виконання встановлених відповідачем позивачу додаткових, не передбачених законом, обов`язків і заборон, не почало створювати перешкоди у оперативному запобіганню аварійності газорозподільних мереж та створення загрози життю, здоров`ю, майну людей та довкіллю.
58.          При оцінці наявності порушеного права суди застосували практику Верховного Суду, сформовану в постанові від 28 травня 2020 року у справі                 № 640/11643/19 щодо судового захисту в адміністративному судочинстві законного інтересу. 
59.          Оцінивши відповідні критерії, суди дійшли висновку, що твердження відповідача про відсутність у позивача порушеного права є безпідставними.
60.          Щодо строку звернення до суду, із урахуванням обставин справи та покликанням на норми спеціального законодавства та КАС України, суди дійшли висновку, що позивач надав обґрунтування причин поважності пропуску звернення до суду з цим позовом та наявні підстави для його поновлення. 

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

61.          Скаржник стверджує, що рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог, прийняті за неправильного застосування норм матеріального права та з грубим порушенням норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильних рішень, які відповідно до вимог статті 351 КАС України підлягають скасуванню, а у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.
62.          На думку скаржника, суди попередніх інстанцій неправильно застосували частину першу, другу та четверту статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», пункти 6, 19 частини третьої статті 4, частину першу статті 37, частину другу статті 38 Закону України «Про ринок природного газу», пункт 1 глави 3 розділу IV, пункт 6, глави 3 розділу IV Кодексу ГРМ. 
63.          Також скаржник вважає, що суди не застосували:
статтю 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення», якою передбачено, що державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації);
статтю 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої обов`язковій експертизі підлягають проекти будівництва об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.
64.          Щодо наявності повноважень приймати такі рішення скаржник покликався на пункт 3 глави 1, пункт 1 глави 5, пункт 7 глави 5 розділу IV Кодексу газорозподільних систем. 
65.          На думку скаржника, суди не застосували ці норми та дійшли безпідставного висновку про відсутність повноважень встановлювати заборону для суб`єктів господарювання на використання власних коштів, у тому числі, передбачених на фінансування Планів розвитку газорозподільної системи.
66.          Скаржник стверджує, що НКРЕКП як Регулятор ринку природного газу має право затверджувати Плани розвитку, фінансування яких здійснюється за рахунок, зокрема, коштів, передбачених у тарифах на послуги розподілу природного газу.
67.          Вважає, що ці кошти є обмеженими у використанні, оскільки розпоряджатись ними позивач може виключно на цілі, встановлені у Планах розвитку, а тому у НКРЕКП наявні повноваження на встановлення заборони використання таких коштів Інвестиційних програм Операторів ГРМ до моменту підтвердження такої необхідності відповідним документами.
68.          З зазначенням про відсутність в такій категорії справ висновку Верховного Суду, скаржник просить витлумачення того, чи передбачає чинне законодавство у НКРЕКП повноваження на встановлення заборони на використання коштів, передбачених на фінансування Планів розвитку газорозподільної системи до моменту підтвердження такої необхідності відповідним документами.
69.          На думку скаржника, для правильного застосування статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення», статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пунктів 6, 19 частини третьої статті 4, частини першої статті 37, частини другої статті 38 Закону, пункту 1 та 3 глави 3 розділу IV, пункту 6 глави 3 розділу IV Кодексу ГРМ, пункту З глави 1 розділу IV Кодексу, пункту 1 глави 5 розділу IV Кодексу, пункту 7 глави 5 розділу IV Кодексу, Верховний Суд має витлумачити їх застосування. 
70.          Із покликанням на наведені норми скаржник вважає, що НКРЕКП як Регулятор ринку природного газу з метою забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг на ринку природного газу щодо отримання цих товарів і послуг, зокрема, за обґрунтованими цінами, в межах здійснення заходів державного регулювання має право приймати обов`язкові до виконання рішення, зокрема, щодо заборони розпорядження коштами Планів розвитку до моменту підтвердження такої необхідності відповідним документами.
71.          На підтвердження наявності такого права скаржник наголосив, що постанови НКРЕКП № 2361 від 23 грудня 2016 року, № 1615 від 29 грудня 2017 року стосуються фінансування заходів інвестиційної програми оператора ГРМ, яке здійснюється за принципом цільового використання коштів відповідно до джерел фінансування, передбачених відповідним тарифом Оператора ГРМ, що залишилось поза увагою судів попередніх інстанцій.
72.          В цьому контексті скаржник звертає увагу, що АТ «Львівгаз» у межах цієї справи не заперечувалось, що ним самим було включено вартість проведення експертизи до вартості заходів будівництва (реконструкції) Планів розвитку              АТ «Львівгаз» на 2018 - 2027, 2020-2029 та 2021-2030 роки, затверджених постановами НКРЕКП від 13 листопада 2018 року № 1427, від 30 грудня 2020 року № 2799 та від 24 грудня 2019 року № 3076 відповідно.
73.          На думку скаржника, оскільки фінансування витрат на проведення експертизи було складовою загальної кошторисної вартості виконання заходів Планів розвитку АТ «Львівгаз», затверджених постановами від 13 листопада 2018 року № 1427, від 30 грудня 2020 року № 2799 та від 24 грудня 2019 року № 3076, положеннями пунктів 2 цих постанов НКРЕКП було передбачено заборону використання коштів за заходами будівництва (реконструкції) ГРМ Планів розвитку АТ «Львівгаз» до дати надання до НКРЕКП копій відповідних експертних висновків, затверджених в установленому порядку.
74.          Із покликанням на норми, які регламентують спірні правовідносини, стверджує, що регулятор має право, зокрема, приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання; вимагати від операторів систем передачі та розподілу електричної енергії або операторів газотранспортної та газорозподільних систем за необхідності змінювати умови і положення, у тому числі тарифи або методики, з метою забезпечення їх пропорційності і застосовування на недискримінаційній основі.
75.          Стверджує, що у разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін з метою встановлення тарифу суб`єкти господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг подають на схвалення (затвердження) Регулятору розроблену інвестиційну програму (план розвитку) після громадського обговорення.
76.          В обґрунтування наявності повноважень приймати оскаржені рішення відповідач покликався на пункт 32 статті 1 пункти 6, 19 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» в частині здійснення державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
77.          Також покликався на статтю 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» в частині необхідності економічного обґрунтування державних регульованих цін на товар та їх відповідності витратам на виробництво.
78.          Скаржник вважає, що суди безпідставно не застосували статтю 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» та не встановили, що цей Закон передбачає необхідність обґрунтовувати ціни. 
79.          Позивач надав відзив, у якому зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, просив відмовити у задоволені касаційної скарги. 
80.          На підтвердження доводів про відсутність у відповідача повноважень приймати рішення про заборону використовувати позивачем грошові кошти, визначені заходами Плану розвитку, зазначив, що АТ «Львівгаз» не належить до сфери управління центрального чи місцевого органу виконавчої влади, не є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів. 
81.          Позивач стверджує, що тариф на розподіл природного газу, який встановлює НКРЕКП, є фіксованою ціною за послугу. 
82.          Проте державне регулювання цін не передбачає позбавлення чи обмеження права власності на доходи отримані в результаті постачання товарів.
83.          На думку позивача, власністю юридичної особи приватного права, якою є   АТ «Львівгаз», є все майно, яке отримано нею в результаті господарської діяльності, якщо інше не передбачено договором чи законом.
84.          Наслідком застосування цього правила є те, що кошти отримані від споживачів (клієнтів), як плата за надані послуги з розподілу природного газу, теж належать АТ «Львівгаз» на праві приватної власності.
85.          Ціна послуги розподілу регулюється Державою та встановлюється у вигляді тарифів окремо для кожного надавача таких послуг.
86.          Позивач стверджує, що не обмежений у способах розпорядження власними коштами, в тому числі, не зобов`язаний здійснювати закупівлі за процедурами, врегульованими Законом України «Про публічні закупівлі».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

87.          Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою - другою статті 341 КАС України, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам учасників справи, висловленим у касаційній скарзі та відзиві на неї, Верховний Суд виходить з такого.
88.          При оцінці доводів учасників та предмету спору колегія суддів враховує, що в оскаржених постановах відповідача містяться загальні покликання на Закони України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок природного газу», Кодекс газорозподільних систем без визначення певних норм, які наділяють відповідача повноваженнями встановлювати заборону для суб`єктів господарювання на використання власних коштів, у тому числі передбачених на фінансування Планів розвитку газорозподільної системи.
89.          Саме наявність або відсутність у відповідача права забороняти позивачу використовувати або обмежувати використання наявних у останнього коштів є ключовим питанням, на яке необхідно відповісти для вирішення справи по суті. 
90.          В контексті цього питання колегія суддів наголошує, що згідно із частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють  чи прийняті (вчинені) вони у тому числі (…)  на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;  з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.
91.          В касаційній скарзі скаржник наголошує на наявності спірних прав із покликанням на статтю 17 Закону «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», статтю 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення», статтю 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункти 6, 19 частини третьої статті 4, частини першої статті 37, частини другої статті 38 Закону «Про ринок природного газу», пункти 1 та 3 глави 3 розділу IV, пункту 6 глави 3 розділу IV, пункти 3 глави 1 розділу IV пункту 1 глави 5 розділу IV, пункту 7 глави 5 розділу IV Кодексу газорозподільних систем.
92.          Отже, з урахуванням повноважень, визначених КАС України, необхідно надати оцінку наявним у відповідача правам щодо прийняття оскаржених постанов. 
93.          Закон України 2 березня 2015 року № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності» (далі - Закон № 222-VIII) регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.
94.          Згідно із пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України № 222-VIII орган ліцензування - орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, або уповноважений законом державний колегіальний орган.
95.          У спірних правовідносинах таким органом є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП або Регулятор), правовий статус та повноваження якої визначаються Законом України від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі також Закон 1540-VIII).
96.          Частиною першою статті 1 Закону України № 1540-VIII визначено, що НКРЕКП (далі також Регулятор) є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
97.          Згідно із статтею 3 Закону України № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.
Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.
98.          Відповідно до пункту 3 частини першої статті 17 Закону України № 1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема правила ринку, правила ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку та зміни до них відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».
99.          Пунктами 2 та 4 та частини першої статті 20 Закону України № 1540-VIII передбачено, що Регулятор здійснює моніторинг функціонування ринків у сферах енергетики та комунальних послуг, який забезпечується шляхом проведення аналізу та оцінки, зокрема рівня відкриття та ефективності функціонування ринків у сферах енергетики та комунальних послуг, рівня конкуренції на оптовому і роздрібному ринках, показників зміни постачальника і статистики відключень, рівня цін та якості робіт з технічного обслуговування, скарг споживачів, застосування положень договорів, що обмежують конкуренцію на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, а також будь-яких інших практик, що призводять до порушення, спотворення або обмеження конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; порушень та/або обмежень конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, проявів обмежувальної договірної практики на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, включаючи індивідуальні умови договорів з великими непобутовими споживачами і, за потреби, інформує Антимонопольний комітет України про таку практику.
100.          Зі змісту наведених правових норм вбачається, що НКРЕКП є органом, уповноваженим здійснювати, зокрема державне регулювання та моніторинг на ринку енергетики та комунальних послуг, приймати акти регуляторного характеру.
101.          Отже, НКРЕКП здійснює державне регулювання виключно у межах повноважень, передбачених законом, та як суб`єкт владних повноважень може діяти виключно за принципом «дозволено лише те, що прямо передбачено законом».
102.          Щодо повноважень відповідача, визначених Законом України 9 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» (далі також Закон № 329-VIII), колегія суддів зазначає таке. 
103.          Закон № 329-VIII визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.
104.          В розумінні пунктів 17, 39 статті 1 Закону № 329-VIII позивач є оператором газорозподільної системи - суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників), та є суб`єктом ринку природного газу.
105.          Згідно із пунктом 32 статті 1 Закону України № 329-VIII Регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. 
106.          Отже, за змістом наведених норм Законів № 1540-VIII та № 329-VIII, відповідач є суб`єктом владних повноважень в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України. 
107.          Своєю чергою, відповідно до частини першої статті 4 Закону України                № 329-VIII державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. 
108.          Щодо можливості встановлювати заборону у Планах розвитку використання коштів та покликань відповідача на зміст пунктів 6, 19 частини 3 статті 4 Закону України № 329-VIII, колегія суддів зазначає таке. 
109.          Так, за приписами пунктів 6, 19 частини 3 статті 4 Закону № 329-VIII, до компетенції Регулятора на ринку природного газу належать затвердження кодексів газотранспортних систем, кодексу газорозподільних систем, кодексів газосховищ та кодексу установки LNG; затвердження та моніторинг виконання планів розвитку газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG та надання в щорічному звіті Регулятора їх оцінки, у тому числі зазначення необхідних змін до таких плані. 
110.          Водночас згідно із частиною 6 статті 4 Закону України № 329-VIII ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу та послуги установки LNG, а також інші платежі, пов`язані з доступом до газотранспортних і газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG або приєднанням до газотранспортної або газорозподільної системи), повинні бути:
3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.
Тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу та послуги установки LNG повинні сприяти ефективній торгівлі природним газом та розвитку конкуренції на ринку природного газу, не допускати перехресного субсидіювання між замовниками, створювати економічні стимули для здійснення інвестицій та підтримання у належному стані газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ, установки LNG, а також покращення взаємодії і сполучення між ними.
111.          В контексті предмету спору, згідно із пунктами 6, 7 частин п`ятої статті 4 Закону України № 329-VIII регулятор має право: 
вимагати від оператора газотранспортної системи, оператора газосховища та оператора установки LNG внесення змін до кодексу газотранспортної системи, кодексу газосховища або кодексу установки LNG, у тому числі тарифів на відповідні послуги, з метою додержання принципу пропорційності і недискримінації;
встановлювати (змінювати) тимчасові тарифи на транспортування, розподіл, зберігання (закачування, відбір) природного газу (щодо газосховищ, до яких застосовується регульований режим доступу відповідно до статті 48 цього Закону) та послуги установки LNG у разі, якщо оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища або оператор установки LNG вчасно не надав розрахунки відповідних тарифів для їх встановлення Регулятором, а також приймати рішення щодо механізму надання компенсації, якщо остаточні тарифи відрізняються від тимчасових.
112.          Згідно із статтею 37 Закону України № 329-VIII саме оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.
113.          Водночас частиною 2 статті 22 Закону України № 329-VIII визначені права та обов`язки оператора газотранспортної системи, серед яких розробляти, щорічно до 31 жовтня подавати на затвердження Регулятору, розміщувати на своєму веб-сайті та виконувати план розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років з урахуванням планів розвитку газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG;
114.          Тотожна норма закріплена в статті 30 цього закону, яка у тому числі визначає інвестиційне планування щодо газотранспортної системи.
115.          На виконання вимог, закріплених в частинах 1, 2 статті 30 Закону України         № 329-VIII, оператор газотранспортної системи розробляє і щорічно до 31 жовтня подає на затвердження Регулятору план розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років.
План розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років визначає основні об`єкти, будівництво або реконструкція яких є доцільною у наступні 10 років,  підтверджені інвестиції, а також перелік нових інвестицій, що мають бути здійснені протягом наступних трьох років,  строки реалізації всіх інвестиційних проектів.
116.          Своєю чергою, згідно із частинами 4, 5 цієї статті Регулятор здійснює оцінку відповідності заходів, передбачених планом розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років, вимогам цього Закону.
Регулятор у прозорий та недискримінаційний спосіб проводить публічні консультації з діючими та потенційними замовниками щодо плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років.
117.          Також відповідно до статті 38 Закону № 329-VIII з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний:
розробляти, щороку до 31 липня подавати на затвердження Регулятору, розміщувати на своєму веб-сайті та виконувати план розвитку газорозподільної системи на наступні 10 років, які згідно із пунктом 19 частини 3 статті 4 цього Закону затверджує Регулятор. 
118.          Водночас згідно із пунктом 21 частини першої статті 17 Закону України            № 1540-VIII, Регулятор схвалює/затверджує інвестиційні програми (плани розвитку) суб`єктів, діяльність яких регулюється Регулятором, у випадках, встановлених законом, та вносить зміни до них відповідно до порядку, затвердженого Регулятором. 
119.          Отже, на відміну від тверджень відповідача, наведені норми Законів                 № 1540-VIII та № 329-VIII не передбачають право регулятора встановлювати заборону використання коштів за заходами Планів розвитку газорозподільної системи. 
120.          Щодо покликань відповідача на Кодекс газорозподільних систем, колегія суддів зазначає таке. 
121.          Згідно із пунктом 11 статті 1 Закону № 329-VIII кодекс газотранспортної системи, кодекс газорозподільних систем, кодекс газосховища, кодекс установки LNG - правила експлуатації та доступу до газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG, що затверджуються Регулятором;
122.          Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 329-VIII до компетенції Регулятора на ринку природного газу належить, у тому числі (…) затвердження кодексів газотранспортних систем, кодексу газорозподільних систем.
123.          На виконання вимог Законів України «Про ринок природного газу», «Про природні монополії», Регулятор постановою від 30 вересня 2015 року № 2494 затвердив Кодекс газорозподільних систем. 
124.          Згідно із пунктом 2 глави 1 розділу Загальних положень, Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.
125.          Отже, Кодекс газорозподільних систем, затверджений Регулятором на виконання повноважень, визначених Законами України «Про ринок природного газу», «Про природні монополії» регулює правовідносини визначені цими законами та не може їм суперечити. 
126.          Відповідач в першу чергу покликається на пункти 1, 3, 6, глави 3, пункти 1, 5, глави 5 розділу IV Кодексу газорозподільних систем.
127.          Так, у пунктах 1, 3, 6 глави 3 розділу IV Кодексу газорозподільних систем зазначено таке. 
Планування заходів та фінансування плану розвитку повинно здійснюватися Оператором ГРМ з урахуванням технічного стану його основних фондів та інших активів, необхідності забезпечення належного рівня експлуатації об`єктів газорозподільної системи та якості надання послуг розподілу природного газу цією системою на довгостроковий період, зменшення обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу, а також принципів економічної доцільності запровадження відповідних заходів.
Другий розділ плану розвитку має включати опис заходів, які направлені на розвиток газорозподільної системи за рахунок будівництва нових об`єктів.
ГРМ, включаючи нове будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт, технічне переоснащення (нові приєднання, інвестиції тощо), у наступні десять років за рахунок планових інвестицій.
Заплановані заходи на перший рік плану розвитку повинні бути підкріплені обґрунтованими матеріалами до запланованих робіт та закупівель товарів, які, зокрема, можуть містити цінові пропозиції (прайси) виробників або їх офіційних представників в Україні, накази про затвердження проектної документації (або зведені кошториси до відповідних проектів), що передбачені заходами на запланований період.
Заходи з проведення нового будівництва або реконструкції об`єктів ГРМ включаються до плану розвитку за наявності необхідних для цього проектів, розроблених та затверджених відповідно до вимог чинного законодавства.
Оператор ГРМ може передбачити у плані розвитку на перший рік кошти для розробки проектів на реалізацію робіт, що заплановані до виконання в майбутніх періодах.
128.          Своєю чергою у пунктах 1, 5, 7 глави 5 розділу IV Кодексу газорозподільних систем, зазначено, що Оператор ГРМ зобов`язаний виконувати затверджений Регулятором план розвитку в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні.
При виникненні потреби у здійсненні закупівлі у зв`язку з обставинами, яких ліцензіат не міг передбачити, Оператор ГРМ має право протягом прогнозованого періоду звернутися до Регулятора з пропозицією щодо внесення змін до затвердженого плану розвитку з наданням відповідного обґрунтування.
Профінансованими вважаються заходи плану розвитку, щодо яких здійснено фактичну оплату грошовими коштами.
Об`єкти (заходи), які були профінансовані Оператором ГРМ, але не передбачені планом розвитку, не враховуються як виконання плану розвитку.
129.          За такого змісту наведених положень, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що норми Кодексу газорозподільних систем не наділяють Регулятора повноваженнями встановлювати суб`єктам господарювання заборону щодо використання власних коштів.
130.          Також Регулятор вважає, що суди не застосували статтю 12 Закону України 21 червня 2012 року № 5007-VI «Про ціни і ціноутворення» (далі також Закон               № 5007-VI).
131.          Так, Закон № 5007-VI визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.
132.          Згідно із статтею 12 Закону № 5007-VI державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).
133.          За такого правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку, що норми Законів України № 1540-VIII, № 329-VIII, № 5007-VI, Кодексу газорозподільних систем не містять повноважень Регулятора приймати рішення про заборону використання коштів за заходами Планів розвитку газорозподільної системи.
134.          Наведені закони передбачають інші механізми впливу на спірні правовідносини, проте вони не є предметом дослідження у цій справі, відповідно не оцінюються судом. 
135.          Щодо покликань відповідача про необхідність застосування Закону України 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі також Закон № 3038-VI), колегія судів зазначає таке. 
136.          Закон № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
137.          Згідно із статтею 4 Закону № 3038-VI об`єктами містобудування на державному та регіональному рівнях є планувальна організація території, система розселення, система взаємопов`язаного комплексного розміщення основних об`єктів промисловості, транспорту, інженерної та соціальної інфраструктури, функціональне зонування території України, її частин (груп областей), території Автономної Республіки Крим, областей, адміністративних районів.
Суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.
138.          Статтею 31 Закону № 3038-VI визначені проекти будівництва, які підлягають обов`язковій експертизі. 
139.          Водночас за приписами статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.
140. Колегія суддів враховує, що на виконання вимог статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" 21 травня 2011 року Кабінет Міністрів України своєю постановою затвердив "Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю" (далі також Порядок №533). 
141. За приписами пункту Порядку № 533 останній визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками, сертифікованими відповідальними виконавцями робіт, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
142. За такого правового регулювання та предмету спору, колегія суддів наголошує, що спірні правовідносини не регламентуються Законом № 3038-VI, відповідно НКРЕКП не є суб`єктом містобудування та не є органом контролю в розумінні цього Закону у тому числі щодо визначення  необхідності проведення експертизи у сфері містобудування та її оцінки.
143. Наведене правове регулювання спростовує твердження представника відповідача в суді, що НКРЕКП навіть за наявності відповідної експертизи має право окремим рішення її оцінювати та вирішувати доцільність фінансування відповідних витрат на будівництво після її проведення. 
144. В цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що на виконання повноважень визначених Законами України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про ліцензування видів господарської діяльності» 14 червня 2018 року Постановою НКРЕКП № 428 затверджений «Порядок контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов» (далі також Порядок № 428). 
145. За приписами пункту 1.2 Порядок № 428 застосовується НКРЕКП при здійсненні контролю за дотриманням законодавства та ліцензійних умов (крім порушень щодо зловживань на оптовому енергетичному ринку) ліцензіатами, суб`єктами, що належать до особливої групи споживачів, шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок.
146. Своєю чергою пункт 1.3 Порядку № 428 установлює: процедуру організації та проведення перевірок; порядок оформлення результатів перевірок; права та обов`язки голови та членів комісії з перевірки; права та обов`язки уповноваженої особи ліцензіата; контроль за виконанням рішень НКРЕКП; порядок застосування санкцій до ліцензіатів за порушення законодавства та ліцензійних умов.
147. Водночас за приписами пункту 2 Порядку № 428 орган контролю в межах перевірки визначає, у тому числі (…), відхилення від статей витрат у структурі тарифів може бути обґрунтованим та об`єктивним, таким, що не залежить від управлінських рішень ліцензіата, та спричинене такими факторами впливу на результати ліцензованої діяльності за умови належного обґрунтування, зокрема змінами цін (тарифів) на реагенти, електричну енергію, природний газ.
148.Також пунктом 6 Порядку № 428 визначені показники, які мають враховуватись при проведенні планових або позапланових перевірок з метою визначення об`єктивної суми коштів, отриманої для фінансування ліцензованої діяльності.
149. Отже Порядок № 428 визначає процедуру та форми перевірок, показники, механізми та заходи впливу які мають право використовувати уповноважені особи НКРЕКП  з метою контролю дотримання  ліцензіатами  законодавства та ліцензійних умов.
150. Проте Порядок № 428 не визначає відповідача як орган контролю в сфері містобудування та не наділяє останнього повноваженнями забороняти використовувати кошти. 
151. Колегія суддів наголошує, що згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди, в першу чергу, перевіряють повноваження суб`єкта владних повноважень на вчинення певних дій та прийняття рішень. 
152. За такого правового регулювання та встановлених обставин, Верховний Суд  погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що Регулятор, в контексті предмету спору, не наділений правом забороняти використовувати кошти за заходами Планів розвитку газорозподільної системи на здійснення реконструкції, вказаних у постановах газопроводів та Закон № 3038-VI не регламентує спірні правовідносини. 
153. Також цілком слушними є висновки судів попередніх інстанцій, що сукупність наведених норм в цілому та пункт 6 глави 3 розділу IV Кодексу газорозподільних систем не містить вимог зобов`язального характеру для позивача щодо проведення експертизи проектно-кошторисної документації та відсутність такої експертизи може наділяти відповідача правом забороняти позивачу, як оператору газорозподільної системи використовувати власні кошти.
154. Отже Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржені постанови містять обмеження (заборони), які не передбачені Законом та порушують право позивача на грошові кошти.
155.          Щодо доводів відповідача про відсутність порушеного права позивача, колегія судів зазначає таке. 
156.          За приписами статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).
157.          Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, у тому числі (…) у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
158.          Отже, кожна особа, яка вважає порушеними свої права та інтереси з боку суб`єкта владних повноважень, має право на судовий захист у відповідному адміністративному суді.
159.          Позивач вважає, що заборона використання коштів за заходами Планів розвитку газорозподільної системи на здійснення реконструкції вказаних у постановах газопроводів унеможливлює виконання позивачем обов`язку забезпечення надійної та безпечної експлуатації газорозподільної системи, створює загрозу безперервності надання газорозподільних послуг, негативно впливає на технічний стан зношених елементів ГРМ, призводить до підвищення питомих витрат на експлуатацію.
160.          Судами попередніх інстанцій на підставі, у тому числі (…), доводів позивача встановлено, що останній добросовісно виконував заходи, передбачені Планами розвитку газорозподільної системи, в тому числі дотримувався вимог пункту 2 оскаржуваних постанов, до моменту коли виконання встановлених відповідачем позивачу додаткових, не передбачених законом, обов`язків і заборон, не почало створювати перешкоди у оперативному запобіганню аварійності газорозподільних мереж та створення загрози життю, здоров`ю, майну людей та довкіллю.
161.          Колегія суддів враховує, що згідно з критеріями, сформованими у постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 640/11643/19, судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:
а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;
б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;
в) є визначеним оскільки благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;
г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»);
д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
162.          Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:
а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;
б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача оскільки це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України;
в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу;
г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить;
д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.
163.          Законний інтерес/право позивача має правовий характер, а саме регулюється вказаним вище законодавством; пов`язаний з конкретним матеріальним благом - правом на використання власних коштів; у позовній заяві позивач зазначив, яке саме право порушене та в чому воно полягає;                           АТ «ЛЬВІВГАЗ» звернулось за захистом свого права/інтересу, а суб`єктом порушення є суб`єкт владних повноважень - НКРЕКП.
164.          Отже, у справі, що розглядається реалізація позивачем права на звернення до суду пов`язана саме із наявністю або відсутністю повноважень у відповідача приймати оскаржені рішення, відповідно твердження відповідача про відсутність у позивача порушеного права є безпідставними.
165.          Також колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо поновлення строку звернення до суду з огляду на таке. 
166.          Так, суд першої інстанції, оцінивши поважність причин пропуску строку звернення до суду та встановивши обставини, що стосуються цього питання, поновив відповідний строк. 
167.          В подальшому суд апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин та оцінки обґрунтованості позивачем причин поважності пропуску звернення до суду з цим позовом, врахував також позицію Верховного Суду, сформовану при прийнятті рішення про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду в постанові від 08 травня 2023 року.
168.          Отже, в цій справі питання поновлення строку звернення до суду пов`язано з оцінкою підстав пропуску цього строку та оцінка зазначених судами попередніх інстанцій підстав виходить за межі касаційного перегляду. 
169.          За такого правового регулювання та встановлених обставин, Верховний Суд  погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що пункти 2 постанов НКРЕКП від 23 грудня 2016 року № 2361 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2017-2026 роки», від 29 грудня 2017 року № 1615 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2018 - 2027 роки», від 13 листопада 2018 року №1427 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2018 - 2027 роки газорозподільного підприємства ПАТ «ЛЬВІВГАЗ», від 24 грудня 2019 року № 3076 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2020-2029 роки газорозподільного підприємства АТ «ЛЬВІВГАЗ» та від 30 грудня 2020 року № 2799 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи на 2021 - 2030 роки газорозподільного підприємства АТ «ЛЬВІВГАЗ» не відповідають вимогам Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та вимогам, які ставляться до рішення суб`єкта владних повноважень, а тому є протиправними і підлягають скасуванню.
170.          Щодо позовних вимог в частині оскарження пунктів 2 постанов НКРЕКП від 23 грудня 2016 року № 2361 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2017-2026 роки» та від 29 грудня 2017 року № 1615 «Про джерела фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, газотранспортної системи та газосховищ на 2018 - 2027 роки», то суди також дійшли правильних висновків про часткове задоволення позову в частині, що стосується АТ «ЛЬВІВГАЗ», оскільки зазначені постанови стосуються необмеженого кола осіб.
171.          Колегія суддів наголошує, що скаржник в касаційній скарзі обмежився загальною тезою про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального законодавства без наведення певних порушень цих норм, які визначені КАС України в якості підстав скасування відповідних рішень. 
172.          За приписами частини 2 статті 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
173.          Судом касаційної інстанції не встановлено порушень судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, які вплинули або могли вплинути на правильність прийнятих рішень. 
174.          Отже, відсутні визначені нормами КАС України порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування цих рішень. 
175.          Згідно із статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
176.          За такого правового регулювання та встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій відповідають вимогам статті 242 КАС України та відсутні підстави, визначені статтями 351, 352, 353 КАС України, для їх скасування.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2023 року у справі № 640/18801/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду                                                   С.М. Чиркін
                                                                                Я.О. Берназюк
                                                                                В.М. Шарапа