Справа № 154/5112/23  Провадження №33/802/377/24 	Головуючий у 1 інстанції:Кусік І. В. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника  Жука Ю.Б. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1  на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 15 квітня 2024 року  стосовно ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого на АДРЕСА_1 , непрацюючого,
ВСТАНОВИВ
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Визначено стягнути з  ОСОБА_1  в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.
Згідно з постановою судді ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 04.12.2023 року о 00.44 год. у м. Володимирі на вул. Луцькій, 105 керував автомобілем «Субару Форестер», д.н.з НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку у КП «Володимирське ТМО», чим порушив п.2.9а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржене судове рішення необґрунтованим та незаконним. Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що з відеозаписів не вбачається рух транспортного засобу, а лише перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля. 
При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не доводиться наявними в матеріалах справи доказами, оскільки, на думку апелянта, огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі проведений з порушенням визначеного законодавства та є недійсним, направлення в медичний заклад з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не видавалося та в матеріалах справи відсутнє.
На переконання апелянта, оскаржена постанова з врахуванням наведених ним доводів підлягає скасуванню, оскільки факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП є недоведеним належними та допустимими доказами. Просить провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема, про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому вказаний вище висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КУпАП.
Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскарженій постанові судді, підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, яким надана відповідна юридична оцінка у їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 418045 від 04.12.2023 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 04.12.2023 року, рапортом працівника поліції ОСОБА_2 , доданими до протоколу матеріалами.
Крім того, вина ОСОБА_1 доводиться й відеозаписами, які значаться як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення та, які з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП є належним доказом вини останнього. 
За змістом апеляційної скарги, правопорушник оспорює факт керування транспортним засобом, проте такі доводи не заслуговують на увагу враховуючи таке.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, у тому числі, стверджується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліції, який є належним доказом вини останнього, та яким стверджуються детальні обставини вчинення даного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна та інше) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.
Як вбачається з відеозапису, автомобіль «Субару Форестер», д.н.з  НОМЕР_1  зупинився на дорозі з увімкненими фарами та з автомобіля, який зупинився ніхто не виходив, а працівники поліції за кермом виявили ОСОБА_1 . Заведений двигун, увімкненні фари, не заперечення водієм факту керування, при спілкуванні з працівниками поліції, зазначення останнім, що їдуть у місто Володимир у своїй сукупності свідчить про рух автомобіля та керування ним саме ОСОБА_1 .
Ураховуючи зазначене вище, апеляційні доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.
Разом з тим, оскільки у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції запропонували йому пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
З відеозапису вбачається, що в ході спілкування із працівниками поліції водій відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою  спеціального технічного приладу та погодився пройти такий огляд в медичному  закладі.  Зокрема, на відеозаписі зафіксовано момент проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, у медичному закладі. Лікарем КП «Володимирське територіальне медичне об`єднання» ОСОБА_3 проведено згаданий огляд та встановлено перебування ОСОБА_1 04.12.2023 у стані алкогольного сп`яніння, що стверджується висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 04.12.2023 року. При цьому, огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на прохання ОСОБА_1 було здійснено двічі (результат 1,42 та 1,40 проміле).
Отже, відеозапис фактично підтверджує ті обставини, які й викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Поміж тим, факт згоди з встановленим результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджений власноручним підписом ОСОБА_1 у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи  іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.12.2023 та у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД№418045 від 04.12.2023.
З огляду на наведене, ураховуючи відомості зафіксовані на відеозаписі з боді камери працівників поліції, твердження апелянта про порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння голослівні та не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також того, що він при цьому, перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Разом з тим, на переконання апеляційного суду, такі посилання  ОСОБА_1  в апеляційній скарзі, при не запереченні встановленого результату огляду на стан алкогольного сп`яніння та обставин правопорушення при складанні протоколу, у своїй сукупності слід розцінювати, як вибудувану лінію захисту та спроби уникнути відповідальності за скоєне.
Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме – у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому оскаржена постанова судді є законною та мотивованою.
Підстав для скасування оскарженої постанови судді та закриття провадження з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 квітня 2024 року - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Жука Юрія Богдановича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 квітня 2024 року стосовно  ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
       апеляційного суду                                                        О. М. Клок