ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року 

Справа № 707/1630/24		
Провадження № 22-ц/821/1253/24		
Категорія: на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря – Ярошенка Б. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 14 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, у складі головуючого судді Тептюка Є. П., 

в с т а н о в и в :

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Просив суд встановити факт, що він перебував на утриманні ОСОБА_2 , який загинув під час виконання бойового завдання.
В обґрунтування вимог зазначив, що встановлення даного факту, необхідне з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю батька відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 червня 2024 рокувідмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Міністерство оборони україни, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що із заявленої ОСОБА_1 вимоги вбачається, що метою встановлення факту є не виникнення, зміна або припинення не особистих чи майнових прав заявника, а його прав в публічно-правовій сфері відносин з державою, внаслідок чого заява не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 14 червня 2024року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є передчасними і невірними, зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
На переконання скаржника, суд першої інстанції не вірно трактував лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, що даним листом йому не було відмовлено у виплаті грошової компенсації, а було роз`яснено про необхідність надання документу який підтверджує факт того, що ОСОБА_1 перебував на утриманні ОСОБА_2 .
Зауважив, що в інший позасудовий спосіб встановити даний факт неможливо. Встановлення даного факту йому потрібно для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибелью його батька.
Представник Міністерства оборони України – Матієнко О. Б. надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому рішення суду є законним, обґрунтованим, у зв`язку із чим просить залишити рішення без змін, а подану апеляційну скаргу – залишити без задоволення. 
Зауважив, що діючим законодавством визначений позасудовий порядок виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю батька відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», яким заявник скористався, проте, як вбачається з матеріалів справи, йому було відмовлено в наданні даної виплати. 
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги  ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.
Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц.
Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів, зокрема ч. 1 цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення факту; його встановлення не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
У постанові від 30 січня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі №287/167/18-ц, у пунктах 33-35 зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».
Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
У постанові від 18 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду у справі №560/17953/21 відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Також, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
Саме на даний правовий висновок послався Черкаський окружний адміністративний суд в ухвалі від 27 червня 2024 року, відмовляючи у відкритті провадження у справі №580/6423/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , третя особа – Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення.
Отже, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування на утриманні, є суд цивільної юрисдикції на підставі ст. 19 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.
У справі, що переглядається, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги  ОСОБА_1 про встановлення факту перебуванні на утриманні, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, оскільки такі вимоги повязані з публічно-правовими відносинами заявника з державою.
Разом з тим, враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, оскільки вказаний підхід до визначення юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними ст. 2 КАС України.
Відповідно до п. 3 та 4 ч. 1 ст.  379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права та є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити. 
Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 14 червня 2024 року - скасувати.
Матеріали цивільної справи за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 20 вересня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков