справа № 754/16607/23                                   головуючий у суді І інстанції Таран Н.Г.
провадження № 22-ц/824/9950/2024             суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
29 липня 2024 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
      Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області про відшкодування шкоди, -   
                                     
                                                     В С Т А Н О В И В:
 
             У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області матеріальну шкоду у розмірі 343 грн. 40 коп. та 10 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 лютого 2023 року було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 1 БР № 0000008083 від 22 лютого 2023 року. Постанову виніс ОСОБА_2 , інспектор з паркування - начальник відділу контролю за паркуванням управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області. Даною постановою було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за порушення п.15.9. и) Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП. З метою уникнення подвійного стягнення штрафу позивач вимушена була завчасно сплатити штраф у розмірі 340 грн., а також 3,40 грн. комісії за банківський переказ коштів. Не погоджуючись з винесеною постановою, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 року у справі № 754/3021/23 в задоволенні позову відмовлено. Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 року скасовано, визнано протиправною та скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 серії 1 БР № 0000008083 від 22 лютого 2023 року. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. З метою захисту своїх прав позивач вимушена була вести тривале листування та направлення вимог до відповідача, які залишені без реагування. Позивач вимушена була звернутись до адвоката за правничою допомогою та подати позов до суду. Це все призвело лише до моральних страждань та витрачання часу. Ураховуючи, що наявність негативних явищ, які виникли у позивача в зв`язку з незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності та порушенням нормальних життєвих зв`язків внаслідок тривалого доведенням вказаного факту, як компенсацію завданої моральної шкоди від наведених порушень та незручностей позивач оцінює в розмірі 10 000 грн.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області на користь  ОСОБА_1  343 грн. 40 коп. матеріальної шкоди та 1 000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач реалізувала своє процесуальне право на оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування, а тому факт винесення відповідачем постанови не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. В оскаржуваному рішенні суду встановлено, що... протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення положень п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 76-81 ЦПК України, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, що зі сторони відповідача їй була спричинена моральна шкода.... Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що саме позивачем не доведено та не надано до суду належних та допустимих доказів моральної шкоди, підтвердження факту заподіяння їй діями чи бездіяльністю апелянта, а також доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між такими діями, бездіяльністю і завданою шкодою.   Позивач не надала доказів та підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними доказами.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Позивачу завдано моральну шкоду протиправними діями відповідача і це є преюдицією і її не потрібно доводити. Відповідачами у даній категорії справ є держава, яка може мати статус відповідача, однак, додатково залучається орган, протиправні дії якого оскаржуються або вже визнані протиправними. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Судом встановлено, що 22 лютого 2023 року інспектором з паркування - начальником відділу контролю за паркуванням управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області Копійкою В.В. винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 1 БР № 0000008083 від 22 лютого 2023 року. Даною постановою було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення п.15.9. (и) Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 122 КУпАП.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року визнано протиправною та скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 серії 1 БР № 0000008083 від 22 лютого 2023 року. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,ст. 56 Конституції України; ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст.13, 15, 16, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176, 1192 ЦК України; постановою Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995 року. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону, є вичерпним.
Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».
Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 зазначено, що: «У справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».
У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц зроблено висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, від 26 січня 2022 року у справі № 607/25039/19, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 16 лютого 2022 року у справі № 522/10241/19.
Як вбачається із постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача суд зазначив відсутність в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Отже, судовим рішенням встановлено незаконність відповідних дій та рішень інспектора паркування щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог статей 1167, 1173 ЦК України позивач вправі вимагати відшкодування моральної шкоди відповідачем, яка виразилась у душевних стражданнях, яких   зазнала позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач посилається на те, що посадові особи відповідача вчинили протиправні дії щодо неї, що підтверджено постановою суду.
Неправомірне винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності завдало позивачу моральних страждань, так як ОСОБА_1 була вимушена вести листування з відповідачем, звертатися до адвоката за правничою допомогою, подавати позов до суду, потім апеляційну скаргу. Тобто, позивач тривалий час доводила свою невинуватість із залученням третіх осіб.
Виходячи з наведеного та з урахуванням того, що позивач була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу інспектором паркування безпідставно, суд вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, почуття образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань.  
Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц зазначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Відтак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховав тривалість судового розгляду адміністративної справи з оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для доведеності своєї невинуватості, а тому вважав, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. Визначений судом розмір шкоди позивачем не оспорюється.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, апеляційна скарга управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області не містить доводів незаконності чи необґрунтованості рішення суду в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 343 грн. 40 коп.  оскаржуване рішення не може бути скасовано у цій частині.
Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що відповідачем у справі судом першої інстанції визначено, як Держава Україна в особі управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області, що є помилковим.
У той же час, згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
 Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. 
Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом місцевого самоврядування при здійсненні ним своїх повноважень є сам орган місцевого самоврядування.
ОСОБА_1 у позовній заяві зазначила відповідачем Державу Україна в особі управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області.
З прохальної  частини позовної заяви вбачається що позивач просила суд стягнути з управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області кошти на відшкодування спричиненої їй шкоди, що узгоджується з приписами ст. 1173, 1174 ЦК України.
Отже, фактичним відповідачем в даному випадку є орган місцевого самоврядування, не дивлячись на помилкове зазначення позивачем  у вступній частині позовної заяви Держави Україна в якості відповідача.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

 
Судді                                                                                           Фінагеєв В.О.
                                                                                            
          Кашперська Т.Ц.
 
Яворський М.А.