Справа № 146/641/18
Провадження № 22-ц/801/1721/2024
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

03 вересня 2024 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),
суддів: Войтка Ю.Б., Рибчинського В.П.,
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пшеничної Вікторії Вікторівни 
на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 червня 2024 року, постановлену під головуванням судді Пилипчука О.В., 
у справі №146/641/18
за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:
Короткий зміст вимог заяви
У червні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Пшеничну В.В. звернувся до районного суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого Томашпільським районним судом Вінницької області 12 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Заява мотивована тим, що відповідно до вказаного судового рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 58840878, в межах якого накладено арешт на його кошти. 
Зазначає, що не знав про наявність позову до нього та розгляд справи, ні повісток, ні судового рішення по справі не отримував.
Лише 04.06.2024 адвокат ознайомилася з рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року.
Разом з тим, із рішенням суду не згоден, проти позиції позивача по даній справі заперечує. Зазначає, що підписана ним заява не свідчить про укладення між ним та позивачем кредитного договору.
У заяві також міститься клопотання про поновлення строків на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Рішення суду першої інстанції
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 червня 2024 року відмовлено у поновленні строку звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення Томашпільського районного суду від 12 листопада 2018 року, а заяву про перегляд заочного рішення Томашпільського районного суду від 12 листопада 2018 року у цивільній справі №146/641/18 залишено без розгляду.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник заявника - адвокат Пшенична В.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та задовольнити цю заяву, а справу направити для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що копію заочного рішення та інших процесуальних документів відповідач не отримував, оскільки з 19.09.2008 його знято з реєстрації за місцем проживання у Вінницькій області. 
Про наявність виконавчого листа від 02.01.2019 він дізнався після арешту коштів на його пенсійному рахунку, а тому 30.05.2024 року подав до суду першої інстанції заяву про ознайомлення з матеріалами справи.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 25 липня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.
В судовому засіданні представник заявника адвокат Пшенична В.В. вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах викладених в ній, та просила задовольнити скаргу.
Позивач у справі, повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду свого представника не направив, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку, і закон, яким він керувався
Відмовляючи у поновленні строку звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 вважається таким, що отримав копію заочного рішення в справі ще в 2018 році, так як його було надіслано за останньою відомою суду адресою його місця проживання, а зазначені ним обставини не є поважними причинами пропущення такого строку. При цьому заявником не наведено жодних причин, які об`єктивно завадили чи перешкодили йому подати до суду заяву про перегляд заочного рішення у передбачений процесуальним законом строк.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає.
За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.
Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.
Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.
Отже запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.
У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).
Отже встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
У контексті справи, яка переглядається апеляційним судом, встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже, як зазначено вище, право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.
При цьому законодавець чітко розмежовує випадки поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд рішення в зв`язку з його неврученням в день проголошення, а також пропуск строку з інших поважних причин. 
По даній справі встановлено, що копію заочного рішення судом направлено за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою, де відповідач не проживав і не зареєстрований, в зв`язку з чим судова кореспонденція повернена відділенням зв`язку з відміткою «адресат за даною адресою не проживає». 
Тобто суду першої інстанції належало застосувати правило частини 3 статті 284 ЦПК України про те, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Незважаючи на відповідне звернення представника заявника, копію повного заочного рішення ОСОБА_1 так і не було направлено, а можливість ознайомитися з повним текстом рішення у справі судом була йому надана лише 04 червня 2024 року.
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 отримав копію заочного рішення чи принаймні можливість ознайомитися з ним раніше вказаної дати, а вже 24 червня 2024 року (на двадцятий день) його представником засобами системи «Електронний суд» подано заяву про перегляд заочного рішення.
Отже ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 284 ЦПК України має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а посилання суду першої інстанції на норми статті 272 ЦПК України є помилковими. 
Порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
За таких обставин оскаржувану ухвалу суду першої інстанції як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі слід скасувати, а матеріали справи із заявою про перегляд заочного рішення повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Щодо вимог апелянта про направлення справи на розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання відповідача, то вони є передчасними, так як розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду здійснюється судом, який постановив таке рішення.
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 379, 382, 384 ЦПК України, Суд, 
постановив:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пшеничної Вікторії Вікторівни задовольнити частково.
Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 червня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Головуючий                                                        І.М. Стадник

Судді                                                                Ю.Б.Войтко

                                                               В.П. Рибчинський