Справа № 461/7153/18                         Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/549/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Провадження № 22-ц/811/550/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 січня 2024 року та на додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про стягнення шкоди,
ВСТАНОВИЛА:
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 січня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 / на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» /04050, місто Київ, вулиця Глибочицька, 44, код ЄДРПОУ 24175269/ шкоду в розмірі 69 085 /шістдесят дев`ять тисяч вісімдесят п`ять/ гривень 91 копійку.
Стягнуто з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 / на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» /04050, місто Київ, вулиця Глибочицька, 44, код ЄДРПОУ 24175269/ суму сплаченого судового збору в розмірі 1762 /одна тисяча сімсот шістдесят дві/ гривні.
Додатковим рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 / на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» /04050, місто Київ, вулиця Глибочицька, 44, код ЄДРПОУ 24175269/ судові витрати у розмірі 4962 /чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві/ гривнi.
Рішення суду та додаткове рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення та додаткового рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів несправності автомобіля відповідача, а також того, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Мотиви, з яких виходив суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, носять суб`єктивний характер та  жодними документами та матеріалами справи не підтверджуються. Отже, позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки матеріали справи не містять підтвердження тих обставин, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода була наслідком невідповідності технічного стану та обладнання автомобіля відповідача, існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Додаткове рішення суду скасувати.
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив від представника позивача, в якому зазначає, що сторона відповідача посилається на те, що позивачем не доведено той факт, що ДТП є наслідком невідповідності технічного транспортного засобу, а відтак відповідач вказує, що за відсутності таких доказів у позивача відсутнє право регресу до відповідача на підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач, звертає увагу суду, що невідповідність технічного стану не є підставою даного позову. Також, позивач не посилався на ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у своєму позові.
Зазначає, що заперечення зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними, оскільки взагалі не стосуються даної справи.
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом установлено, що 21 жовтня 2016 року, між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/03-01-003575, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування /т. 1 а.с.21-35/.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування – це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
28 листопада 2016 року, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. І.Чмоли, 2 у м. Львові здійснив зіткнення з автомобілем «Сіtrоеn», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 09.03.2017 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Цією ж постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП /т. 1 а.с.18/. 
Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №3016337447053379, виданої підрозділом УПП у м. Львові 28.11.2016, автомобіль «Сіtrоеn», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження передньої центральної частини та передньої лівої нижньої частини. ДТП відбулось внаслідок порушення ОСОБА_1  правил дорожнього руху / т. 1 а.с.19-20/.
28 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про настання події /т. 1 а.с.8/. 22 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування /т. 1 а.с.12/.
На підставі заяви ОСОБА_2 від 28.11.2016 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було складено страхові акти №160000092057 від 03.01.2017, №160000092057-1 від 03.01.2017, №1600000992057-2 від 27.03.2017 /т. 1 а.с.78,79,81/.
ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було проведено страхувальнику ОСОБА_2 виплату страхового відшкодування в сумі 169 085,91 гривень, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №3Р000779 від 06.01.2017 про виплату на користь ОСОБА_2 суми страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 гривень /т. 1 а.с.83/; №3Р000777 від 10.01.2017 про виплату на користь ОСОБА_2 суми страхового відшкодування в розмірі 60 344,65 гривень /т. 1 а.с.84/; №3Р018945 від 28.03.2017 про виплату на користь ОСОБА_2 суми страхового відшкодування в розмірі 8 741,26 гривень /т. 1 а.с.85/.
ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» як страховиком ОСОБА_2 було виконано свій обов`язок за договором страхування та здійснено йому виплату в межах суми страхового відшкодування.
Згідно з ч. 2ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
На підставі ст. 993 ЦК України,ст. 27 Закону України «Про страхування»до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.
Таким чином, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993ЦКУкраїни та 27Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як встановлено в суді першої інстанції, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована за полісом № А.К51.26473 в ПрAT «УПСК». Позивач звернувся до страховика відповідача ПрAT «УПСК» із вимогою про виплату страхового відшкодування №1600000092057. Страховою компанією відповідача відшкодовано ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування розмірі 100 000,00 гривень.
Судом встановлено, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням виплаченим «УПСК» становить 69 085,91 гривень/т. 1 а.с.84,85/.
За наведених обставин, суд прийшов до правильного висновку, про те, що позивач в порядку регресу має право вимагати від відповідача відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, виплаченим страховою компанією «УПСК».
Доводи апеляційної скарги, про те, що позивачем не доведено той факт, що ДТП є наслідком невідповідності технічного стану та обладнанням транспортного засобу існуючим вимогам правил дорожнього руху, тому у позивача відсутнє право регресу до відповідача на підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не обґрунтовані оскільки не відповідність технічного стану не є підставою даного позову.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, як убачається з матеріалів справи позивачем, було сплачено 2 481,00 грн за подачу апеляційної скарги на ухвалу від 06.12.2021, також було сплачено 2 481,00 грн за подачу касаційної скарги на ухвалу від 22.03.2022.
Постановою Верховного Суду України від 17 серпня 2022 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задоволено. Ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 березня 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - задоволено. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06.12.2021 – скасовано, справу направлено для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у зв`язку з задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ч. 1 ст. 141, ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 січня 2024 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 30.08.2024
Головуючий                                                        
Судді