ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6953/24	Головуючий у 1-й інстанції Ломакін В.Є. 	
Провадження № 33/817/409/24 	Доповідач - Галіян Л.Є.	
Категорія - ч.1  ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є. за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної         відповідальності ОСОБА_1 — адвоката Нюні О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної         відповідальності ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2024 року,-
В С Т А Н О В И Л А :

       Цією постановою  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 EOiAI та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.
       Згідно даної постанови, 17 березня 2024 року о 09 год. 25 хв. в с. Петриків по вул. Об`їзна Тернопільського району водій ОСОБА_1 керував автомобілем «MERCEDES-BENZ» н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в найближчому медичному закладі водій категорично відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України. 
       В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
       Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом не з`ясовано усі обставини справи.
       Зазначає, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння і такі працівниками поліції йому не було названо, а також вони не роз`яснили водію наслідки відмови від проходження огляду.
       Також поліцейські не залучали свідків, а ОСОБА_1 після консультації із адвокатом погодився пройти огляд на місці зупинки та на вимоги надати документи на прилад, однак поліцейські йому в цьому відмовили і вказали, що огляд вже не буде проводитись, оскільки складається протокол, хоч на той момент вони заповнювали тільки направлення на огляд у медичному закладі. Також зазначає, що поза увагою поліцейських залишилася вимога ОСОБА_1 про намір пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.
       Розглянувши матеріали справи, заслухавши захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, з мотивів викладених у ній, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступних висновків. 
       Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Також відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858 (надалі Інструкція), за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
       Як вбачається з матеріалів справи, суд дійшов помилкового висновку про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
       Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №452735 від 17 березня 2024 року  ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу “Драгер” на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі.
       Разом з тим, викладені у протоколі дані не відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам.
       Всі викладені в протоколі про адмінправопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів. 
       Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адмінправопорушення, визначених ст.255 КУпАП.
       При цьому суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адмінправопорушення, до матеріалів справи долучено відеодиск з нагрудних відеокамер працівників поліції, відповідно до відеофайлів якого працівник поліції роз`яснює водію причину зупинки його транспортного засобу, із чим останній погодився, а також провів огляд автомобіля, після чого одразу, після двох хвилин спілкування, запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у найближчому медичному закладі, на що той відмовився, мотивуючи це тим, що для цього відсутні підстави.
       Разом з тим, вказаний відеозапис не містить відомостей про те, яким чином інспектор поліції прийшов до переконання про наявність зазначених ним у протоколі ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, оскільки жодних дій для встановлення наявності таких він не вчиняв та не повідомляв їх ОСОБА_1 ..
       Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками описаними у цій Інструкції.
       Згідно ч.1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
       Із вказаних норм вбачається, що законним огляд водіїв на стан відповідного виду сп`яніння є лише тоді, коли у діях цих осіб вбачаються чіткі ознаки конкретного виду сп`яніння, чи перебування під дією лікарських препаратів.
       Така вимога поліцейського повинна бути підставною та узгоджуватися із приписами норм законів та підзаконних актів щодо наявності у водії ознак сп`яніння для пред`явлення цієї вимоги.
       Так, наявність такої ознаки, як різкий запах алкоголю з ротової порожнини у ОСОБА_1 з відеозапису встановити неможливо, і на цьому ж відеозаписі не відображено таких ознак сп`яніння у ОСОБА_1 як порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, про що вказано у адмінпротоколі.
       Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він прибув на місце зупинки павтомобіля ОСОБА_1 , оскільки останнього поліцейські відсторонили від керування транспортним засобом. При цьому даний свідок зазначив, що будь яких ознак алкогольного сп`яніння, у тому числі й запаху алкоголю з порожнини рота у ОСОБА_1 не було. Також йому відомо, що останній не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише перед проходженням такого огляду наполягав, щоб працівники поліції надали йому для ознайомлення документи на прилад, як про це роз`яснив йому в телефонному режимі адвокат.
       Також з матеріалів справи вбачається, що подія мала місце в ранкову пору доби 17 березня 2024 року та з цього ж відеозапису вбачається, що при цьому ОСОБА_1 знаходився на вулиці протягом тривалого періоду часу. За зазначених обставин, відображена у протоколі ознака алкогольного сп`яніння — тремтіння пальців рук також є сумнівною.
       При цьому, така ознака сп`яніння у ОСОБА_1 як порушення координації рухів, про що вказано у адмінпротоколі, водієві взагалі не повідомлялась та поліцейським не встановлювалась.
       Поряд з цим, особа, яка притягується до адмінвідповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП при спілкуванні з поліцейськими поводить себе відповідно до обстановки, яка відбувалася, чітко та адекватно відповідає на запитання поліцейських, має чіткі рухи, виконує законні вимоги поліцейського.
       Отже, в ході дослідження відеозапису, ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не було, а поведінка не вказувала на перебування його в стані сп`яніння.
       Так, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, в провадженні у справі про адміністративне правопорушення мають бути забезпечені права, передбачені ст.268 КУпАП, в тому числі право користуватись юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. 
       Як вбачається з відеофайлу, ОСОБА_1 був обурений діями працівників поліції та здійснював телефонні дзвінки з метою одержання правової допомоги, перебуваючи біля свого транспортного засобу.
       Після нетривалої консультації із адвокатом Вербовецький О.П. погодився пройти огляд на місці зупинки, за умови, що поліцейські нададуть йому перед цим свідоцтво про повірку приладу “Драгер”, але останні відмовили, вказавши, що огляд вже не буде проводитись, а документи на прилад будуть долучені до матеріалів справи і їх може на вимогу витребувати його захисник, оскільки складається протокол про адміністративне правопорушення. Разом з цим, на відеозаписі зафіксовано, що саме в цей момент, коли ОСОБА_1 наполягав на проходженні огляду на стан сп`яніння, чітко вбачається, що вони заповнювали тільки дані для направлення особи на огляд у медичному закладі.
       Відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
       Частиною 5 ст.266 КУпАП встановлено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
       Європейський Суд з прав людини у справі “Абрамян проти росії” від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті п.п.а п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню “обвинувачення” особі. Крім того, Суд констатував, що положення п.п.а п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий суд, гарантоване п.1 цієї статті. У справі наданя повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
       В даному випадку відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за порушення нм вимьог п.2.5 ПДР України.
       Так само, наявність сумнівів не узгоджується зі стандартом доказування “поза розумним сумнівом” про що неодноразово наголошує Європейський Суд, зокрема у рішенні по справі “Ірландія проти Сполученого Королівства” (Ireland v.The United Kingdom, заява №5310/71) і застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть “випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, на чому й наголошує ЄСПЛ у рішенні від 21 липня 2011 року в справі “Коробов проти України”, заява №39598/03.
       Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 року у справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, відповідно до якого при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
       Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
       Враховуючи усе вище викладене та аналізуючи докази в їх сукупності, вважаю, що в матеріалах справи відсутні і судом не здобуті належні докази про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а викладені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку з чим було постановлено помилкове рішення, яке належить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

       На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 

П О С Т А Н О В И Л А :        

       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної        відповідальності ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.
       Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП — скасувати, а провадження в даній справі — закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя