ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року	Львів	Справа № 300/7594/23 пров. № А/857/3164/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                             Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року (суддя – Боршовський Т.І., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 092350007033 від 06.10.2023 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 09.12.1986 по 01.06.1988, згідно довідки № 122, призначити та виплачувати пенсію з урахуванням зазначеного страхового стажу, з моменту першого звернення, а саме з 28.09.2023. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 28.09.2023 звернувся через веб-портал до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області прийняло рішення № 092350007033 від 06.10.2023 про відмову позивачу в призначенні пенсії. Вказане рішення № 092350007033 від 06.10.2023  мотивовано тим, що в позивача відсутній необхідний страховий стаж не менше 15 років, який необхідний для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». ОСОБА_1 вважає зазначену відмову в призначенні пенсії за віком протиправною, оскільки позивачем подано пенсійному органу трудову книжку серії НОМЕР_1 , довідку № 122, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1988 році серії НОМЕР_2 від 13.09.2023, пропуск на право виїзду в закриту зону за № 051073, а формальні неточності в довідці № 122 не можуть бути підставою для обмеження у реалізації ОСОБА_1 конституційного права на соціальний захист. З огляду на те, що страховий стаж позивача становить не менше 15 років, в позивача є достатні підстави для призначення пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із зменшенням пенсійного віку на 10 років на підставі статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 092350007033 від 06.10.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі. Відмовлено в задоволенні решти позову.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що до страхового стажу не зараховано період роботи позивача: з 20.01.1998 по 28.08.2003, оскільки відсутні дані за такий період в Реєстрі застрахованих осіб; з 09.12.1986 по 01.06.1988 згідно довідки № 122, оскільки відсутня дата видачі довідки про період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Таким чином вважає, що згідно поданих документів право на призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796 у позивача відсутнє.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 11.02.1991 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (а.с. 27), а згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.09.2023 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 3) (а.с. 28).
Позивач 28.09.2023 звернувся до сервісного центру ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” (а.с. 73). До заяви додано: копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; копію паспорта громадянина України НОМЕР_4 ; копію довідки № 122 про безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 76); копію трудової книжки серії НОМЕР_5 (а.с. 77-81); копію довідки ПОРАВР «Спецатом» від 15.03.1993 № 01743 про безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 82); копію військового квитка серії НОМЕР_6 від 26.05.1983 (а.с. 87); копію диплому серії НОМЕР_7 від 01.03.1983 (а.с. 90); копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 3) серії НОМЕР_2 від 13.09.2023 (а.с. 28).
06.10.2023 ГУ ПФУ у Львівській області прийняло рішення № 092350007033 про відмову в призначенні пенсії. Рішення відповідача № 092350007033 від 06.10.2023 про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 13 років 08 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 20.01.1998 по 28.08.2003, оскільки відсутні дані за такий період в Реєстрі застрахованих осіб; з 09.12.1986 по 01.06.1988 згідно довідки № 122, оскільки відсутня дата видачі довідки про період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 15).
Листом № 0900-0213-8/50581 від 11.10.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направило позивачу рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 092350007033 від 06.10.2023 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 14).
Вважаючи протиправним ГУ ПФУ у Львівській області № 092350007033 від 06.10.2023 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, ОСОБА_2 звернувся з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що орган Пенсійного фонду України не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до архівних установи, з метою отримання інформації, в тому числі, первинних документів, на підставі яких видана довідка № 122.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до відомостей паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком від 28.09.2023 досяг віку 60 років.
Щодо дотримання умов закону для призначення пенсії за віком в частині наявності в позивача необхідного для цього страхового стажу, слід зазначити наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначає Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі – Закон № 796-ХІІ), який створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Відповідно до статті 1 Закону № 796-ХІІ, цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Згідно з статтею 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Статтею 10 Закону № 796-ХІІ визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються чотири категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Так, до третьої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відносяться учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали:
- у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів;
- у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів;
- у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів;
- на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році,
а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які:
- постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
- постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 11.02.1991 (а.с. 27), та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.09.2023 (категорія 3) (а.с. 28).
Відповідно до статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону № 796-ХІІ.
Так, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, - мають право на зменшення страхового стажу на 10 років;
- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, - мають право на зменшення страхового стажу на 8 років;
- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, - мають право на зменшення страхового стажу на 5 років.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.
Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Позивач вважає, що він має право на зменшення на 10 років встановленого частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV страхового стажу, оскільки працював у зоні відчуження в період з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.
Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, необхідний страховий стаж 20 років (30-10=20 років, де 30 років – страховий стаж, встановлений частини першої статті 26 Закону № 1058-IV для осіб, 10 років - зменшення страхового стажу, передбачене статтею 55 Закону № 796-ХІІ).
Згідно рішення відповідача 2 № 092350007033 від 06.10.2023 про відмову в призначенні пенсії, страховий стаж позивача становить 13 років 08 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 20.01.1998 по 28.08.2003, оскільки відсутні дані за такий період в Реєстрі застрахованих осіб; з 09.12.1986 по 01.06.1988 згідно довідки № 122, оскільки відсутня дата видачі довідки про період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 15).
ОСОБА_1 оспорює не зарахування пенсійним органом до страхового стажу лише період роботи з 09.12.1986 по 01.06.1988 згідно довідки № 122.

Щодо періоду роботи ОСОБА_1 з 09.12.1986 по 01.06.1988, слід зазначити наступне.
Згідно з статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.
Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_5 від 22.04.1983, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач з 09.12.1986 прийнятий на посаду стропальника 2 розряду в ООО «Южатоменергострой»; з 01.06.1988 звільнений у зв`язку із скороченням штату (а.с. 21-23).
Так, усі записи в трудовій книжці серії НОМЕР_5 від 22.04.1983 виконано належним чином, жодних виправлень, пошкоджень не містять. При цьому, у рішенні № 092350007033 від 06.10.2023 про відмову в призначенні пенсії, а також у відзивах відповідачів на позовну заяву не зазначено про наявність будь-яких сумнівів щодо правильності чи точності внесених до трудової книжки серії НОМЕР_5 від 22.04.1983 записів щодо роботи в ООО «Южатоменергострой».

Щодо довідки № 122 про безпосередню участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, слід зазначити наступне.
Відповідно до абзацу 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Отже, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми № 122, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 12.02.2020 у справі № 497/1830/16-а та від 15.02.2021 у справі № 520/7846/17.

В спірному випадку, разом із заявою від 28.09.2023 про призначення пенсії ОСОБА_1 надав органу пенсійного фонду України довідку № 122, згідно якої ОСОБА_1 дійсно брав безпосередню участь в роботах, передбачених постановою ЦК КПСС, Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 05.06.1986, які надають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку № 1, затвердженим постановою Міністра СССР від 22.08.1986 №1173, з 09.12.1986 по 31.12.1986, з 01.01.1987 по 31.12.1987, з 01.01.1988 по 01.06.1988. Період зазначеної роботи до 01.01.1988 зарахується в стаж при призначенні пенсії в трьохкратному, а в 1988-1990 роках в півторакратному розмірі.
Вказана довідка № 122 містить підписи начальника УС ЧАЕС та головного бухгалтера УС ЧАЕС, а також печатку установи. Форма довідки № 122 відповідає формі, затвердженій постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122.
Щодо відсутності дати видачі довідки № 122, то такі формальні неточності, з огляду на існування інших документів, які підтверджують факт безпосередньої участі позивача в роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не можуть мати негативних наслідків для особи, щодо якої такі документи складені.
Частиною першою статті 15 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” встановлено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Згідно з частиною третьою та четвертою статті 15 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551.
Відповідно до пункту 2 вищевказаного Порядку, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, іншими актами законодавства.
Згідно з пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. від одного до п`яти календарних днів, у 1987 році - від одного до 14, у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році” (категорія 3) серії А зеленого кольору.
Пунктом 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, визначено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.
Посвідчення видаються: ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:
- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження;
- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.
З огляду на вказані положення, єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 10.07.2019 у справі № 607/13930/16-а, від 24.10.2019 у справі № 152/651/17, від 21.11.2019 у справі № 572/47/17, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17, від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а, від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17.

Як встановлено матеріалами справи, разом із заявою від 28.09.2023 про призначення пенсії ОСОБА_1 надав органу пенсійного фонду України копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році серії НОМЕР_2 від 13.09.2023 (категорія 3), однак копії посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_3 від 11.02.1991 позивач пенсійному органу не надав, що підтверджується розпискою-повідомленням до заяви від 28.09.2023, яка містить перелік документів, доданих до заяви (а.с. 74 зворотній бік).
Водночас, до позовної заяви ОСОБА_1 долучив копії посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_3 від 11.02.1991 (а.с. 27).
Факт видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_3 від 11.02.1991 підтверджує обставини роботи ОСОБА_1 у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів, та не потребує подання довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122.
Окрім цього, факт роботи ОСОБА_1 у зоні відчуження також підтверджується копією пропуску № 051073 на право в`їзду в закриту зону (а.с. 29).
Апеляційний суд погоджується, що право позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років підтверджено достатньою кількістю документів, передбачених пунктом 2.1 Порядку № 22-1, які давали можливість в сукупності підтвердити факт роботи позивача у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів.
Таким чином колегія суддів погоджується, що спірне рішення пенсійного органу прийнято безпідставно, необґрунтовано та непропорційно, а відтак підлягає скасуванню.
Стосовно вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 09.12.1986 по 01.06.1988, згідно довідки № 122, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1) при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.
Згідно з пунктом 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
При цьому, пунктом 3.3 розділу ІІІ Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Пенсійного Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Отже, орган Пенсійного фонду України не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до архівних установи, з метою отримання інформації, в тому числі, первинних документів, на підставі яких видана довідка № 122.
При цьому, орган пенсійного фонду мав можливість витребувати в ОСОБА_1 копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_3 від 11.02.1991. Проте пенсійний орган не вчинив жодних дій. Доказів протилежного суду не подав.
Водночас, позивач надав суду разом із позовною заявою копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_3 від 11.02.1991.
Апеляційний суд погоджується, що оскільки вищевказане посвідчення серії НОМЕР_3 від 11.02.1991 не було надано позивачем пенсійному органу разом із заявою від 28.09.2023 про призначення пенсії за віком, то орган Пенсійного фонду України не міг надати оцінку такому документу під час розгляду питання про наявність підстав зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 09.12.1986 по 01.06.1988. 
В матеріалах справи відсутні об`єктивні дані про те, що позивач повідомляв пенсійний орган про наявність такого документа та можливість надання посвідчення серії НОМЕР_3 від 11.02.1991 додатково.
Разом з тим, що такий документ наявний в позивача та має значення для розрахунку його страхового стажу та призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, пенсійний орган не позбавлений обов`язку витребувати в ОСОБА_1 такий доказ, а позивач не позбавлений можливості надати копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_3 від 11.02.1991 органу пенсійного фонду.
Таким чином, з огляду на те, що суд не вправі перебирати на себе повноваження територіального органу Пенсійного Фонду України щодо призначення пенсії, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ГУ ПФУ у Львівській області необхідно надати оцінку посвідченню учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_3 від 11.02.1991, копія якого надана суду, в системному зв`язку з наявними в пенсійній справі іншими доказами при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 28.09.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі №300/7594/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська