запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/429/24	Головуючий у 1-й інстанції Макаров В.О.	
Єдиний унікальний №335/2982/24	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ч.3 ст.126 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       16 серпня 2024 року                                                 м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 ),
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП,
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 07.03.2024 року о 16 год. 02 хв. у м.Запоріжжі, по пр.Соборному, 151, керував транспортним засобом «Volkswagen LT 35», д.н.з. НОМЕР_1 , маючи тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами згідно постанови державного виконавця Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 15.06.2020 року у ВП №48375552. 
ОСОБА_1 визнано винним за ч.3 ст.126 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 4 (чотири) місяців, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Свої вимоги мотивував тим, що інформацією про наявність постанови державного виконавця Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 15.06.2020 року у ВП №48375552 він не володів, оскільки не отримував цю постанову, з матеріалами виконавчого провадження не ознайомлювався, доказів, що він був обізнаний про вказану постанову поліцією до суду не надано.
Відносно нього раніше у 2018 році державним виконавцем дійсно було встановлено тимчасове його обмеження у праві керування транспортними засобами, однак таке обмеження було скасовано апеляційним судом. Тому умислу на порушення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом він не мав.
До початку апеляційного розгляду від захисника Левицької Ю.В. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без її участі та без участі ОСОБА_1 . Тому у відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка  ОСОБА_1  та захисника Левицької Ю.В. до суду не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутності в судовому засіданні. 
Перевіривши матеріали справи, доводи, наведені у скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення підтверджується: 
- протоколом серії ААД №592566 від 07.03.2024 року;
- рапортом інспектора ВРПП Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції Шайтанова В.А., згідно з яким 07.03.2024 року під час несення служби в складі екіпажу Важіль 906, спільно з ст. лейтенантом поліції Денисом Пшеничним, о 16 год. 02 хв. було виявлено припаркований автомобіль Volkswagen LT 35» за адресою м.Запоріжжя пр.Соборний, буд.151, з порушенням вимог д.з. 3.34 «зупинку стоянки заборонено», що до водія ОСОБА_1 було складено постанову через порушення вимог ч.1 ст.122 КУпАП. 
Також під час перевірки документів було встановлено, що відповідно до ОСОБА_1 встановлено обмеження в праві керування транспортними засобами постановою Гуляйпільського ВДВС від 15.06.2020 року ВП № 48375552. Через це було складено протокол за ознаками порушення ч.3 ст.126 КУпАП, вилучене водійське посвідчення НОМЕР_2 видане ТД DT 255286;
- постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 15.06.2020 року; 
- відеозаписом.
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.
Викладені в апеляційній скарзі доводи і заперечення наведених висновків суду не спростовують.
За змістом диспозиції ч.3 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Тобто суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення не обов`язково характеризується виною лише у формі прямого умислу. Диспозиція даної норми закону на відміну від диспозицію ст.ст.41-1, 46, 51-2, 103-1, 116, 163-8, 164-15, 163-11, 164-3, 164-15, 166-16, 172-16, 173-2, 198, 203-1 КУпАП не містить у собі посилання на обов`язку умисність вчинення таких дій.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає, що передбачена ч.3 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, передбачає й необережну форму вини. 
Так з матеріалів провадження вбачається, що постановою державного виконавця Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 15.06.2020 року у ВП №48375552 ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відтак, ОСОБА_1 , знаючи про цю обставину, мав усвідомлювати наслідки наявності такої непогашеної заборгованості у формі обмеження у праві керування транспортними засобами, проте він ставився до цього байдуже, не погасивши таку заборгованість з 2020 року.
Документальних підтверджень того, що зазначена постанова державного виконавця скасована у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не надав. Наявності заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої на момент встановлення обмеження ще у 2020 році перевищував 122467,80 гривень, ОСОБА_1 не заперечував. Про факт погашення даної заборгованості також в апеляційній скарзі не йдеться. 
Враховуючи пояснення ОСОБА_1 в частині того, що він не був обізнаний про те, що його право на користування транспортним засобом тимчасово обмежене у 2020 році, тоді як раніше встановлене обмеження відносно нього було скасовано апеляційним судом, суд зазначає, що під час виконання обов`язків, зокрема щодо утримання неповнолітньої дитини – доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 знав про наявне відносно нього рішення суду, ухвалене Гуляйпільським районним судом 23.06.2008 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки особисто приймав участі у судовому засіданні 23.06.2008 року та позов ОСОБА_4 про стягнення з нього аліментів на утримання доньки у судовому засіданні визнавав, у зв`язку з чим, судом було ухвалено рішення про задоволення позову, та наслідки його невиконання, зокрема такі що дають право державному виконавцю вжити заходів з обмеження права керування транспортними засобами, оскільки не погоджувався із раніше винесеною державним виконавцем постановою про встановлення йому тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
Таким чином, ОСОБА_1 станом на день винесення постанови судом першої інстанції – 21.03.2024 року є особою, щодо якої існує не скасоване обмеження у праві керування транспортними засобами, про що і був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №592566 від 07.03.2024 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд попередньої інстанції не встановив обставини, які мають значення для правильного розгляду справи не є слушними, оскільки спростовуються викладеними висновками в оскаржуваному рішенні суду з наданням належної оцінки кожному наявному доказу в матеріалах справи.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.
При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Врахувавши вказані обставини суд призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч.3 ст.126 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.
Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.
З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст.126 КУАП адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2024 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О.С. Гончар
Дата документу  Справа № 335/2982/24