ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 603/258/24	Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М. 	
Провадження № 33/817/493/24 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Андрусенка І.Я. на постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Згідно постанови, 25.04.2024 року близько 00 год 52 хв ОСОБА_1 , в м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області по вул. Галицька, 16, керував транспортним засобом марки «SKODA OCTAVIA» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що виражалось в різкому запаху алкоголю з ротової порожнини, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 та в лікувальному закладі водій, в установленому законом порядку, категорично відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Андрусенко І.Я. просить скасувати постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2024 року та закрити провадження у справі. Свої вимоги мотивує тим, що:
матеріали справи не містять допустимих доказів того, що в транспортному засобі 25 квітня 2024 року о 00 год 52 хв знаходився ОСОБА_1 ;
матеріали справи не містять жодного доказу, який би надавав поліцейському право на зупинку транспортного засобу;
порушення комендантської години не є законною підставою для зупинки транспортного засобу;
в матеріалах справи відсутні докази відмови ОСОБА_1 від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі;
працівник поліції не роз`яснив ОСОБА_1 процедуру проходження огляду на виявлення стану сп`яніння;
працівники поліції не запросив під час огляду двох свідків;
до матеріалів справи не долучено належним чином посвідчених копій сертифіката відповідності та копії свідоцтва про перевірку робочого стану вимірювального пристрою “Драгер” з терміном його дії;
працівник поліції не роз`яснив ОСОБА_1 усіх його прав, та права на захист.

В судове засідання          ОСОБА_1 та його захисник Андрусенко І.Я. не з`явились. Від захисника надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, апеляційну скаргу підтримує з наведених у ній підстав. 
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №162086 від 25 квітня 2024 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому вказано виявлені у водія ознаки сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова) та зафіксовано відмову водія огляду на стан сп`яніння на місці зупинки; направленні водія в медичний заклад на огляд з метою встановлення ступеня алкогольного сп`яніння, у зв`язку із виявленими ознаками (різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова, від проходження якого ОСОБА_1 відмовився; відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано, що працівник поліції повідомляє водія про причину зупинки - керування транспортним засобом під час дії комендантської години. Далі працівником поліції було виявлено, що водій має ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я – ОСОБА_1 категорично відмовився.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять допустимих доказів того, що транспортним засобом керував ОСОБА_1 , а також те, що у матеріалах справи відсутні докази, які би надавали поліцейському право на зупинку транспортного засобу, є безпідставні, так як спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №162086 від 25 квітня 2024 року, який узгоджується з відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 25 квітня 2024 року близько 00 год 52 хв в м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області по вул. Галицька, 16, керував транспортним засобом марки «SKODA OCTAVIA» д.н.з. НОМЕР_1 . 
Так, даними відеозапису (файл NOR_0000000_000000_20240425005400 _0225.mov з 00:54:00 год) зафіксовано розмову ОСОБА_1 із працівником поліції, з приводу того, що він керував транспортним засобом в комендантську годину, на що останній не висловлює жодних заперечень з приводу факту керування ним транспортним засобом і порушення ним комендантської години. Крім того, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 визнав той факт, що він керував транспортним засобом, так як на запитання працівника поліції щодо порушення комендантської години ОСОБА_1 пояснив, що він їде додому. Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені матеріали справи містять відомості, які поза розумним сумнівом підтверджують як факт керування ОСОБА_1 своїм автомобілем, так і порушення ним комендантської години. 
Також, даними відеозапису із реєстратора службового автомобіля (файл NO20240425-005025-000911.MP4) зафіксовано як транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку безпосередньо перед тим, як до нього під`їхав автомобіль патрульної поліції, після чого з місця водія вийшов ОСОБА_1 . 
Доводи захисника про те, що така підстава зупинки працівниками поліції транспортного засобу як керування транспортним засобом у комендантську годину, не передбачена ст.35 Закону України “Про Національну поліцію” не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до положень п.7 ст.35 ЗУ “Про національну поліцію”, ст.8 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” і п.16 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ №573 від 08.07.2020р., працівники Національної поліції уповноважені на території де запроваджено комендантську годину тимчасово обмежувати рух транспортних засобів, перевіряти документи водія та оглядати його транспортний засіб і багаж.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі не відмовлявся є надуманими, так як вони спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема даними відеозапису (файл NOR_0000000_000000_20240425005400_0225.mov з 00:56:30 год по 00:58:25 год) зафіксовано як працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і проїхати у медичний заклад для огляду, однак, водій ОСОБА_1 у категоричній формі відмовився. 
Не заслуговують на увагу твердження захисника про те, що працівниками поліції не роз`яснено в який спосіб ОСОБА_1 повинен був пройти відповідний огляд на місці зупинки транспортного засобу, оскільки законом не передбачено вчинення таких дій працівниками поліції у разі відмови особи проходити огляд на стан сп`яніння.
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. 
Як вбачається із матеріалів справи, водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у закладі охорони здоров`я, відмовився. Вказані обставини фіксувалися поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів — нагрудної відеокамери, а відповідні відеозаписи долучені до матеріалів справи і не викликають жодних сумнівів у їх достовірності, об`єктивності. Тому доводи апеляційної скарги про скасування постанови суду через те, що працівники поліції не запросили під час огляду двох свідків, не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, висновки якої ґрунтуються на вимогах закону (ч.2 ст. 266 КУпАП в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021р.).
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній сертифікат відповідності технічного приладу газоаналізатора, та свідоцтво про повірку робочого стану вимірювального пристрою “Драгер”, не можуть бути підставою для скасування постанови суду, оскільки обов`язкове долучення таких документів не передбачено законом, а згідно Інструкції від 09 листопада 2015 року № 1452/735 сертифікат відповідності має бути надано особі на місці проходження огляду лише за її вимогою. 
Окрім того, огляд на стан сп`яніння не проводився, а тому працівники поліції не мали обов`язку долучати до матеріалів справи сертифікат відповідності технічного приладу.
Не відповідають дійсності доводи апелянта про те, що працівник поліції не роз`яснив ОСОБА_1 усіх його прав, та права на захист, так як вбачається із матеріалів справи, зокрема відеозаписів із нагрудної камери працівника поліції ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки (файл NOR_0000000_000000_20240425013901_0234.mov з 01:40:20 год).
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:        

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Андрусенка І.Я. залишити без задоволення, а постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2024 року відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя